ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22436/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вовк П.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                           Собківа Я.М.,
суддів:                                                                          Файдюка В.В., Черпіцької Л.Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві щодо не проведення перерахунку пенсії по заробітній платі позивача;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача, з урахуванням заробітної плати за період роботи з 1981 року по 1985 рік включно за даними довідки про заробіток для обчислення пенсії, що видана ВАТ «Квазар».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що за наслідками проведених перерахунків пенсії коефіцієнт заробітної плати позивача змінювався в сторону зменшення, що вказує на бездіяльність відповідача щодо не врахування заробітної плати за найбільш вигідні періоди роботи та вплинуло на суму отриманої пенсії.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що пенсія позивача розрахована відповідно до вимог чинного законодавства, відтак підстав для її перерахунку немає. 
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком.
26 серпня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій, посилаючись на те, що невірно пораховано коефіцієнт по заробітній платі за 1981-1985 роки, просив перерахувати пенсію.
За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач листом від 28 серпня 2020 року № 2600-0308-8/120394 повідомив позивачу, що пенсію за віком обчислено виходячи із середньомісячного заробітку 4 888,83 грн., визначеного за період з 01 січня 1981 року по 31 грудня 1985 року згідно з матеріалами пенсійної справи та з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2010 року згідно з індивідуальними даними про застраховану особу, при загальному страховому стажі роботи 46 років 5 місяців 20 днів (страховий стаж враховано по 23 грудня 2019 року включно), за формулою: П=3п * Кс (Зп - скоригована на індивідуальний коефіцієнт середня заробітна плата по народному господарству за 2014-2016 роки; Кс - коефіцієнт страхового стажу). Розрахунок пенсії наступний з 01 вересня 2020 року: 1,66257 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати) * 4 888,83 грн. (середній заробіток по народному господарству за 2014-2016 роки) * 0,46417 (коефіцієнт стажу) = 3 772,78 грн. (розмір пенсії за віком відповідно до Закону) + 328,44 грн. (доплата за понаднормативний стаж - 21 рік) = 4 101,22 грн. (загальний розмір пенсії за віком).
Враховуючи наведене та перевіривши матеріали пенсійної справи, відповідач зазначив, що пенсія розрахована відповідно до вимог чинного законодавства, тому підстав для перерахунку не має.
Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивачем не доведено необхідність застосування вказаного саме ним коефіцієнту заробітної плати та, як наслідок, бездіяльність відповідача щодо незастосування такого коефіцієнту.
За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'.
Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.
За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням періодів до набрання чинності цим Законом не може перевищувати 0,75, а з урахуванням страхового стажу, передбаченого абзацом десятим ч. 3 ст.24 цього Закону, - 0,85.
Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, визначається за формулою:
Кз = Зв : Зс, де:
Кз - коефіцієнт заробітної плати (доходу) застрахованої особи;
Зв - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу);
Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу), а в разі одноразової сплати єдиного внеску відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - за місяць, в якому укладено договір про добровільну участь.
Таким чином коефіцієнт заробітної плати не є сталою величиною, а розраховується заново кожного разу при перерахунку пенсії у зв`язку зі змінами розміру заробітної плати.
В позовній заяві позивач вказує, що при призначенні пенсії у 2007 році співробітники пенсійного фонду невірно розрахували його коефіцієнт заробітної плати, а обчислення пенсії було проведено не з коефіцієнту 2,3749, як це передбачено законодавством, а з коефіцієнту 1,86859.
Натомість, колегія суддів підкреслює, що позивач як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі не довів необхідності та доцільності застосування вказаного коефіцієнту заробітної плати (2,3749), а також негативних наслідків для позивача при обчисленні його пенсії у зв`язку із застосуванням відповідачем коефіцієнту заробітної плати 1,86859. 
На переконання колегії суддів, своїми діями відповідач жодним чином не звузив обсяг прав та свобод позивача, в той час як зменшення коефіцієнту заробітної плати мало місце у зв`язку зі змінами розміру заробітної плати позивача та змінами розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.              
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року - залишити без змін.                        
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 Суддя-доповідач                                                                                   Собків Я.М.

 Суддя                                                                                                    Файдюк В.В.

 Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.