ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/661/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Земляної Г.В.
                                                  Мєзєнцева Є.І.

При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , Головне управління Державної казначейської служби України в Дарницькому районі міста Києва про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 (далі - третя особа 1), Головне управління Державної казначейської служби України в Дарницькому районі міста Києва (далі - третя особа 2), в якому просив суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у поверненні ОСОБА_1 сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 9 835, 80 грн., яка викладена у листі від 12 грудня 2019 року №300998/08;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Дарницькому районі міста Києва подання про повернення ОСОБА_1 збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу  нерухомого майна у розмірі 9 835, 80 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при придбанні квартири позивачем сплачено збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 9 835, 80 грн. При цьому, оскільки позивач придбавав житло вперше, то в силу приписів п.9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» він не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне, а тому сплачений ним збір підлягає поверненню.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року в задоволенні даного позову було відмовлено . 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в межах даної справи не підтверджено обставин придбання житла вперше, зокрема його придбання в період з 2013 року по теперішній час. Доказів надання такої інформації Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві матеріали справи також не містять. Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивачем не надано.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що він, як особа, що вперше придбала житло згідно договору купівлі-продажу квартири від 29 серпня 2019 року №257, звільнений від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Будь-які належні та допустимі докази на спростовування того, що житло позивачем придбавалося вперше, чи доказів на підтвердження реєстрації за ним права приватної власності іншого нерухомого майна та відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, у відповідача відсутні.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти задоволення скарги, просив залишити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року без змін.
Зазначив, що документи, які свідчать про те, що позивачем житло придбавалось вперше, не можуть бути наявні в Управлінні, оскільки ані реєстрацію договорів купівлі-продажу, ані реєстрацію права власності на житло Управління не здійснює.
Крім того зауважив, що покладання на Управління обов`язку доведення факту щодо придбання житла громадянином не вперше є по своїй суті абстрактним та неможливим, оскільки останній не є суб`єктом владних повноважень, що здійснює саме реєстрацію договорів купівлі-продажу та реєстрацію права власності.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 в рівних частинах кожен і сплачують кожен за свою частку обговорену грошову суму. 
Право власності за ОСОБА_1 на зазначену квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №33007063, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 29 серпня 2019 року №179150172.
Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аліменко В.М., про що внесено запис №257. 
Відповідно до квитанції від 29 серпня 2019 року №КП-77/1 ОСОБА_1 з операції купівлі-продажу нерухомого майна сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування на суму 9 835,80 коп. 
У зв`язку з цим ОСОБА_1 18 листопада 2019 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Києві року із заявою щодо повернення безпідставно сплаченого збору на обов`язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 19 835,80 грн., що становить 1% збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна.
Листом від 12 грудня 2019 року №300998/08 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача, що право громадянина на придбання нерухомого майна без сплати відповідного збору може бути визнано в судовому порядку.
Вважаючи дії відповідача щодо не формування подання задля повернення позивачу надміру сплачених коштів протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 статті 2 КАС).
Згідно ч.1 статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно п.8 ч.1 статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії,у тому числі, якщо особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням. 
Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України від 26 червня 1997 року №400/97-ВР "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" (із змінами та доповненнями, далі - Закон №400/97-ВР).
Згідно п. 9 ч.1 статті 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Пунктом 8 ч.1 статті 2 вказаного Закону встановлено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.
За змістом пункту 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.
Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.
Відповідно до п.15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.
З аналізу наведених норм вбачається, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, однак, громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
У зверненні позивача щодо повернення йому безпідставно сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування зазначено, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири, житло ним придбавалось вперше, а тому у розумінні п.9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в даному випадку, внаслідок чого просив повернути сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно квитанції від 29 серпня 2019 року №КП-77/1 на суму 9  835,80 грн.
Відповідачем всупереч статті 77 КАС України правомірність відмови ОСОБА_1 в поверненні помилково сплачених коштів з наведених у листі від 12 грудня 2019 року №300998/08 підстав не доведено, належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше та свідчили б про відсутність у нього права на звільнення від сплати збору, відповідачем до суду не надано.
Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок № 787).
Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.
Згідно п. 18 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740, облік сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій ведеться відповідно до законодавства. 
Відповідно до ч.2 статті 45 Бюджетного кодексу України, Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Відповідно до пп. 2 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.
Згідно додатку до постанови КМ України від 16 лютого 2011 року №106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету», контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» покладений на Пенсійний фонд України.
Одночасно суд зазначає, що згідно з чинним законодавством, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачується на рахунки органів Державної казначейської служби України, тому і повертатися ці кошти мають в порядку, визначеному для повернення бюджетних коштів.
Таким чином, оскільки повернення коштів, безпідставно або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень до бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на органи Пенсійного фонду покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у Постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 813/1126/17.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено обставин придбання ним житла вперше.
Між тим, відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, всупереч вищевикладеному, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано жодних доказів на спростування того, що житло позивачем придбавалося вперше.
Також необхідно зазначити, що в Україні взагалі відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, з огляду на що позивач позбавлений можливості надати такі докази.
Так, суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що таке питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.
Однак, ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.
За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.
Відтак, відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.
Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішеннях по справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 20 лютого 2018 року по справі №819/1730/17, від 30 січня 2018 року по справі №819/1498/17 та від 31 січня 2018 року по справі №819/1667/17.
Також суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, зазначив, що житло ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбалося в рівних частинах, у зв`язку з чим у позивача відсутнє порушене право.
Однак, з наявних матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення від 29 серпня 2019 року №КП-77/1, збір на обов`язкове пенсійне страхування у розмірі 9 835 грн. 80 коп. сплачувався позивачем особисто у повному обсязі (графа платник), що також підтверджує ОСОБА_2 . Тобто, сума помилково сплаченого позивачем збору на обов`язкове пенсійне страхування у розмірі 9 835 грн. 80 коп. має бути повернута ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відтак, з огляду на наведені норми права та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про протиправність відмови відповідача у формуванні та наданні до розпорядника бюджетних коштів відповідного подання про повернення на користь позивача сплаченої суми збору на обов`язкове пенсійне страхування у розмірі 9 835,80 грн, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог щодо повернення ОСОБА_1 суми помилково сплаченого збору на обов`язкове пенсійне страхування у розмірі 9 835,80 грн, як особі, що звільнена від його сплати у зв`язку з першим придбанням житла згідно договору купівлі-продажу квартири від 29 серпня 2019 року №257.
Таким чином необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.
Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.1575662097.1 від 09 січня 2020 року а також за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 261,20 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.2018944104.1 від 17 лютого 2021 року 
Відповідно до ч.7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, розмір судових витрат у вигляді сплати судового збору, понесених ОСОБА_1 в ході розгляду даної справи складає 2102 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, відповідно до вимог ч. 1 статті 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити нове. 
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в місті Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , Головне управління Державної казначейської служби України в Дарницькому районі міста Києва про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві у поверненні ОСОБА_1 сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 9 835, 80 грн., яка викладена у листі від 12 грудня 2019 року №300998/08;
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ЄДРПОУ: 42098368) сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Дарницькому районі міста Києва подання про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу  нерухомого майна за договором купівлі-продажу квартири від 29 серпня 2019 року у розмірі 9 835, 80 грн., сплаченого згідно з квитанцією № КП-77/1 від 29 серпня 2019 року 
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ЄДРПОУ: 42098368) сплачений судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 13 квітня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
          Є.І. Мєзєнцев