П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/906/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Руслана Миколаївна   
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
15 червня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Іваненко Т.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Григорук В.С., 
позивача - ОСОБА_1 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницького області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року адміністративний позов позивача залишено без розгляду на підставі ст. 123 КАС України.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення питання.
Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив колегію суддів їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з"явився, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи у відповідності до вимог ст. 313 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач мотивував свої вимоги протиправністю дій відповідача щодо відмови у здійснені перерахунку пенсії позивача з 03.08.2014 у відповідності до вимог ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, що діяла до 28.12.2007, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986 році першої категорії, особі з інвалідністю другої групи внаслідок захворювань отриманих під час виконання службових обов`язків по ліквідації Чорнобильської катастрофи.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, є інвалідом ІІ групи із захворюванням пов"язаним з виконанням службових обов"язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 
З 14.12.2010 року позивач перебуває на пенсійному обліку. Пенсію позивачу пенсійний фонд виплачує відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 07.04.2011 року по справі №2-а-1485/2011 позовну заяву позивача до Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії задоволено. Дана постанова залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.04.2013 року по справі №2-а-1485/11/0206.
На виконання постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 07.04.2011 року по справі №2-а-1485/2011 управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області проведено перерахунок пенсії позивачу згідно ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії згідно ст. 50 цього Закону в розмірі 75% мінімальної пенсії, починаючи з 14.12.2010 року по листопад 2011 року.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 року по адміністративній справі №127/9587/14-а зобов"язано УПФУ у Вінницькому районі Вінницької області перерахувати та привести у відповідність розмір державної та щомісячної додаткової пенсії позивачу відповідно до вимог ст.ст. 50, 54, 67 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в редакції, яка діяла до 28.12.2007 року, починаючи з 01.01.2014 року, здійснивши виплату сум пенсій з урахуванням проведених раніше виплат, врахувавши при цьому, що розмір державної пенсії позивача не може бути нижчим восьми мінімальних пенсій за віком, а розмір його щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, становить 75% мінімальної пенсії за віком, застосувавши при цьому показник мінімальної пенсії за віком в розмірі мінімальної пенсії за віком, передбаченої ч. 1 ст. 28 ЗУ Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.09.2014 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про перерахунок та приведення у відповідність пенсії позивача до Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області за період з 13.11.2013 року по 31.12.2013 року та в цій частині відмовлено в задоволенні позовних вимог. В решті постанову суду залишено без змін.
В подальшому відбулися зміни в законодавчому регулюванні порядку та строків нарахування пенсій відповідно до Закону України від 31 липня 2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 3 серпня 2014 року.
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 8 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 3 серпня 2014 року, з урахуванням проведених виплат.
Ухвалою ВАСУ від 01 липня 2015 року по справі № К/800/29475/15 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою позивача на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 8 квітня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року. Суд касаційної інстанції відмовляючи у відкритті касаційного провадження вказав, що відповідно до Закону України від 31 липня 2014 року «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 3 серпня 2014 року, відбулися зміни в законодавчому регулюванні порядку та строків нарахування пенсій, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню за період з 3 серпня 2014 року.
Відповідно до пенсійної справи позивача, судом встановлено, що обставини на які покликався позивач у справі № 127/3439/15-а є аналогічними, обставинам, наведеним у даному позові.
Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 8 квітня 2015 року по справі № 127/3439/15-а зазначено, що позивач як підставу для задоволення своїх вимог вказує Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 р., яка змінена постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17.09.2014 р. Відповідачем зроблено перерахунок пенсії лише з 01.01.2014 р. по 02.08.2014, тобто до 03.08.2014 р., хоча рішення не обмежене кінцевою датою.
Отже, вимоги щодо зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 03.08.2014 у відповідності до ст. 50 та ч. 4 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 28 грудня 2007 року) як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії та особі з інвалідністю 2-ої групи у розмірі не нижчому 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у відповідності до ст. 50 вказаного Закону у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком в редакції вказаного Закону, яка діяла до 28 грудня 2007 року та у відповідності до ст. 67 цього Закону, вирішенні відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 8 квітня 2015 року по справі №127/3439/15-а.
Як на протиправність дій відповідача, позивач покликається на листи пенсійного органу від 15.01.2020, 30.03.2020 та 04.01.2021, у яких вказано про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача з 03.08.2014.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі - КАС України), частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Необхідно врахувати, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. 
Водночас, колегія суддів враховує листи пенсійного органу від 15.01.2020 та 30.03.2020, згідно яких позивач був повідомлений про відсутність підстав для перерахунку пенсії з 03.08.2014, посилаючись на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 8 квітня 2015 року по справі №127/3439/15-а.
Колегія суддів також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у спорах цієї категорії, які полягають у такому:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Отже, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки встановлено, що позивачу з 03.08.2014 року виплачується пенсія відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011, про що відомо позивачу, оскільки такий висновок зроблено у постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 8 квітня 2015 року по справі №127/3439/15-а, яку позивач отримав, та більш того, оскаржував її в апеляційному та касаційному порядку.
Також судом встановлено, що позивач в 2018 року звертався до органів пенсійного фонду щодо перерахунку його пенсії в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, а в травні 2018 звернувся з спірним питанням щодо перерахунку його пенсії до Вінницького окружного адміністративного суду, що вказує на те, що позивачу відомо про розмір його пенсійних виплат та порядку їх нарахування.
Судовим розглядом у даній справи підтверджено, що позивачем неодноразово заявлялись вимоги подібні за змістом за різний період, що доводить про обізнаність останнього про його пенсійні виплати, розміри, порядок їх нарахування та строки виплати.
Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 вказав, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. За умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.
Згідно з матеріалами пенсійної справи, 14.01.2020 позивач звернувся з письмовою заявою щодо проведення перерахунку своєї пенсії по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків, завданих здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 5-ти кратного розміру мінімальної заробітної плати на 1 січня відповідного року.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 також вказав, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Верховний Суд зазначив, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Таким чином враховуючи встановлені у справі обставини, врахувавши характер спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачем пропущений встановлений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, що є підставою для залишення позову без розгляду враховуючи вимоги частини 3, 4 статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.
На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  16 червня 2021 року.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Іваненко Т.В.