Ухвала       
 
13 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 502/386/18
провадження № 61-4754ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2018 року Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася до суду з позовом, в якому просила виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
 
Кілійський районний суд Одеської області рішенням від 23 жовтня 2019 року позов задовольнив. Виселив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання житлового приміщення. 
 
Одеський апеляційний суд постановою від 07 жовтня 2020 року рішення Кілійського районного суду Одеської області від 23 жовтня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.
 
19 березня 2021 року Військова частина НОМЕР_1 (Ізмаїльський прикордонний загін) Державної прикордонної служби України подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року (повний текст якої складено 16 жовтня 2020 року) у вищевказаній справі. 
 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
В касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що 30 жовтня 2020 року на адресу військової частини надійшла оскаржувана постанова апеляційного суду                              від 07 жовтня 2020 року, 30 листопада 2020 року заявником було первинно подано касаційну скаргу на оскаржувані судові рішення. Ухвалою Верховного Суду                      від 05 лютого 2021 року касаційну скаргу було повернуто військовій частині у зв`язку із тим, що заявником в касаційній скарзі не зазначено обов`язкових підстав касаційного оскарження. Вказану ухвалу заявник отримав поштою 18 березня           2021 року (на підтвердження наведеного надано копію листа Верховного Суду              від 02 березня 2021 року та копію ухвали від 05 лютого 2021 року).
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Наведені у клопотанні причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень не є поважними, оскільки заявником не надано жодних доказів на підтвердження обставин отримання ним копії оскаржуваної постанови апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року саме 30 жовтня 2020 року. Крім цього, ухвалою Верховного Суду від 05 лютого  2021 року касаційну скаргу було повернуто у зв`язку із невиконанням ухвали Верховного Суду від 16 грудня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху, і заявником не наведено обставин, що перешкоджали йому виконати вимоги ухвали Верховного Суду від 16 грудня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху в установлений строк.
 
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).
 
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення такого строку є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, – надати строк для звернення до суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням поважних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів.
 
Разом із цим, в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У касаційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 узагальнено посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року за клопотанням Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , неповажними.
 
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) Державної прикордонної служби України на постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               А. Ю. Зайцев