ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2834/21 Справа № 205/15/19 	  	Головуючий у першій інстанції: Басова Н. В. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого -                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко Вікторія Сергіївна, державний реєстратор Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області Сердюк Євген Васильович, про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, визнання недійсним пункту договору іпотеки, - 
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у даній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ТОВ «Фінанс Проперті Групп», ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, визнання недійсним пункту договору іпотеки, відмовлено. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв.м, яка на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 лютого 2012 року належить ОСОБА_1 .
Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року в частині задоволених вимог про забезпечення позову скасовано. Справу в частині задоволених вимог про забезпечення позову направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали місцевого суду від 17 квітня 2019 року та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви щодо забезпечення позову. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог заяви, в частині, що набравлена на новий апеляційний розгляд, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного. 
Встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися з позовом до ОСОБА_4 , ТОВ «Фінанс Проперті Групп», ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», в якому просили визнати недійсним договір про відступлення права вимог від 04.06.2018 року, укладений між ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_4 з усіма додатками та додатковими угодами до нього; визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором №ZXR019521.23882.002 від 08.02.2012 року, укладений між ТОВ «Фінанс Проперті Групп» та ОСОБА_4 06.06.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Луценко В.С. Харківського міського нотаріального округу Харківської області з усіма додатками та додатковими угодами до нього; визнати недійсним п. 22 договору іпотеки квартири №ZXR019521.23882.002 від 08.02.2012 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку щодо початкової ціни предмету іпотеки в розмірі 50% від його вартості згідно п. 33.4 Договору.
Одночасно з позовом було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивачі просили накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_4 , його представникам та будь-яким іншим особам здійснювати проникнення до квартири, вивезення з квартири їх майна, та заборонити чинити їм перешкоди у проживанні в спірній квартирі до винесення рішення по справі та набрання ним законної сили (а.с. 73). 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с. 80). 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.03.2021 року №248253444, власником квартири  АДРЕСА_1  є відповідач у справі - ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, за змістом якої позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п. 1 - 9 цієї частини.
Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Зі змісту прохальної частини позовної заяви в редакції, що була подана на час постановлення оскаржуваної ухвали, вбачається, що позивачами не оспорюється, зокрема, право власності, реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1  за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Тобто право на вказану вище квартиру  АДРЕСА_1  не було предметом спору у даній цивільній справі. 
Крім того, процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його опису, опечатуванні та передачі його на зберігання. 
Заявником не обґрунтовано наявність підстав для обрання саме арешту, як виду забезпечення позову, враховуючи, що об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , є житловим приміщенням. 
Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали в частині відмови у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову від 29.12.2018 року у даній частині з підстав, що наведені вище. 
Колегія звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року скасовано постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року в частині задоволених вимог про забезпечення позову та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Тому апеляційний суд ухвалу місцевого суду в частині відмови у забезпеченні позову шляхом заборони ОСОБА_4 , його представникам та будь-яким іншим особам здійснювати проникнення до квартири, вивезення з квартири їх майна, та заборони чинити їм перешкоди у проживанні в спірній квартирі, - не переглядає. 
Суд зауважує, що позивач не позбавлений можливості звернення до місцевого суду з іншої заявою про забезпечення його позову, з обранням виду забезпечення, який не створюватиме перешкод у користуванні житловим приміщенням. 
Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала місцевого суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  та ОСОБА_2  -  ОСОБА_3  на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року в частині відмови у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 - задовольнити частково. 
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року в частині відмови у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_1 - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення. 
В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий
Судді