ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року	Львів	Справа № 500/2040/20 пров. № А/857/2723/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                     Хобор Р.Б.,
суддів                                                                          Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Чепенюк О.В. у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 500/2040/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

                                                           В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0132436-5404-1915 від 04.05.2020 року, яким визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 113084,13 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що оскарженим рішенням відповідач визначив позивачу податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки щодо будівель промисловості, які належать позивачу на праві власності.
Однак, позивач вважає це рішення відповідача протиправним з огляду на те, є фізичною особою-підприємцем та володіє об`єктами промислової нерухомості. При цьому, позивач вважає, що Податковий кодекс України не ставить у залежність звільнення від оподаткування об`єктів промисловості приналежність цих об`єктів певному суб`єкту, зокрема промисловим підприємствам, як вказує відповідач. Тому, в силу вимог підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, на думку позивача, він звільнений від оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки об`єктів промислової нерухомості, якими він володіє.
Позивач вважає, що відповідач безпідставно нарахував позивачу грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, внаслідок чого просить скасувати податкове повідомлення-рішення № 0132436-5404-1915 від 04.05.2020 року
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області № 0132436-5404-1915 від 04.05.2020 року, яким визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 113084,13 грн. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн 
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову. 
Таку позицію відповідач пояснює тим, що пільга щодо сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки застосовується до будівель промисловості, якими володіють промислові підприємства. Водночас, позивач є фізичною особою-підприємцем, володіє виробничими будівлями, а не будівлями промисловості, а тому, на думку відповідача, пільга передбачена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України до позивача не застосовується.
Відповідач вважає, що суд першої інстанції невірно розтлумачив норми матеріального права, які регулюють порядок застосування податкової пільги до сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, а отже зробив невірний висновок про задоволення позову.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Позивач є власником нерухомого майна, цеху по виготовленню дрібноштучних будівельних матеріалів, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , опис об`єкта: загальна площа 2709,9 кв. м, матеріали стін: метал, бетон, Опис: Класифікація будівель та споруд згідно державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 - 1251.8, земельна ділянка місця розташування: 6110100000:11:001:0068, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств, загальна площа земельної ділянки 1,1677 га.
Належна позивачу будівля, а саме цех по виготовленню дрібноштучних будівельних матеріалів є виробничою будівлею.
04.05.2020 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 0132436-5404-1915, на підставі якого визначив позивачу суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 113084,13 грн.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником будівель промисловості, а отже має право на податкову пільгу передбачену підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. 
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно. Різновидом податку на майно є податок на майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. 
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постановах від 17.03.2020 року у справі № 300/261/19, від 07.04.2020 року у справі № 200/8228/19, від 05.06.2020 року у справі № 300/352/19 та від 24.07.2020 року у справі № 500/90/19.
Отже, фізична особа, яка є власником об`єкта промисловості за умови використання такого об`єкта за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), має право на застосування податкової пільги, передбаченої нормами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до ДК 018-2000 клас 1251 «Будівлі промислові» віднесено до групи 125 «Будівлі промислові та склади». Клас 1251 «Будівлі промислові» включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промислові», що включає підкласи, зокрема 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості».
Отже, належний позивачу об`єкт нерухомості, а саме цех по виготовленню дрібноштучних будівельних матеріалів, відноситься до будівель промисловості.
Крім того, позивач використовує належну йому будівлю промисловості за функціональним призначенням у своїй господарській діяльності, що засвідчує подана позивачем податкова декларація про майновий стан і доходи за 2019 рік від 10.02.2020 року, згідно з якою загальна сума доходу, отриманого позивачем у 2019 році за кодом КВЕД 23.69 «Виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу» становить 5356852,83 грн.
Отже, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що належний позивачу на праві власності об`єкт промисловості - цех по виготовленню дрібноштучних будівельних матеріалів, який позивач використовує для промислового виробництва і розташований за адресою: Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця С. Будного, 1г, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки підпунктом, в силу вимог підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Зважаючи на це, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно скасував оскаржене податкове повідомлення-рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 500/2040/20 - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повний текст постанови складений  22.04.2021 року