ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4592/21 Справа № 203/4825/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 30 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпрі цивільну справу
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Іванової Валерії Михайлівни
на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року
у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №292» Дніпровської міської ради про стягнення витрат на лікування та моральної шкоди, -
      
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №292» ДМР про стягнення витрат на лікування та моральної шкоди, повернуто позивачеві на підставі положень ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем у встановлений судом строк не було усунуто недоліки позовної заяви.
В апеляційній скарзі, поданій 16 березня 2021 року, представник ОСОБА_1  адвокат Іванова В.М. просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм ч. 1 ст. 131, ч. 3, 6, 7 ст. 185 ЦПК України.
Повертаючи позовну заяву  ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався положеннями ч. 3 ст. 185 ЦПК України, відповідно до якої заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.
Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елементу права на справедливий суд, згідно зі ст. 6 Конвенції.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Нормами ЦПК України не встановлено окремого порядку вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Разом з цим, частиною 1 статті 258 ЦПК України визначено, що ухвала є судовим рішенням.
Порядок вручення судового рішення визначений у статті 272 ЦПК України, частина 11 якої встановлює, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому відділенні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення кореспонденції суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування учасника справи. Повернення кореспонденції суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, провадження № 14-507цс18, справа № 752/11896/17). 
Як вбачається із матеріалів справи, ухвала про залишення позовної заяви без руху від 06 січня 2021 року того ж дня направлялась судом позивачу за адресою, вказаною у позовній заяві, та була повернута на адресу суду без вручення.
При цьому, повернуте суду поштове відправлення містить поштову відмітку «за закінченням терміну зберігання», що не можна вважати належним повідомленням учасника справи про процесуальні дії суду.
Таким чином, на день постановлення ухвали про повернення позовної заяви, суд першої інстанції не мав доказів належного вручення позивачу копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, а відтак судом безпідставно зроблено висновок, що строк для усунення недоліків закінчився, а позивач не виконала вимоги ухвали суду.
За таких підстав, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іванової Валерії Михайлівни - задовольнити.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

       Головуючий:                                                 М.Ю. Петешенкова

 Судді:                                                                        В.С. Городнича
                                                                               
                                                                               О.В. Лаченкова