ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 квітня 2021 року           справа №200/2065/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г.,   розглянувши у  письмовому провадженні апеляційну скаргу   ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 р. (у повному обсязі рішення складено та підписано 15 березня 2021 у м. Слов`янськ) у справі  № 200/2065/21-а (головуючий І інстанції суддя Аляб`єв І.Г.)   за позовом    ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2   до   приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича,  третя особа:        Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Спліт"   про  визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця,  
                                                 
                                                  ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року представник позивачів Шипіцин Олександр Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича (далі – приватний виконавець), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 05.02.2021 ВП № 62968170;
- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 05.02.2021 ВП № 62968462;
- вирішити питання судових витрат  (а.с. 1-8).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року  у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 116-121).
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просили суд скасувати рішення  суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що 05.02.2021 приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 62968170, в якій вказав, що під час примусового виконання рішення з боржника було стягнуто 2 534, 28 грн., з яких 2209, 28 грн. було перераховано на користь стягувача, 256 грн. стягнення основної винагороди, 69 грн. – витрати виконавчого провадження. Також 05.02.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову про закінчення ВП № 62968462, в якій зазначено, що під час примусового виконання рішення з боржника було стягнуто 11 191, 44 грн., з яких 9 554, 44 грн. було перераховано на користь стягувача, 1 108, 00 грн. стягнення основної винагороди виконавця та 529 грн. – витрати виконавчого провадження.
Незважаючи на закінчення виконавчого провадження №  62968170 та отримання повної суми винагороди приватного виконавця, яка передбачена чинним законодавством, відповідач 05.02.2021 виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди у ВП № 62968170 в якій, зокрема, йдеться про стягнення з боржника - ОСОБА_1 основної винагороди виконавця у розмірі, яка дорівнює 10% від суми, що підлягає примусовому стягнення, а саме 9691, 76 грн.
Також, 05.02.2021 року відповідач виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди у ВП № 62968462, в якій, зокрема, йдеться про стягнення з боржника – ОСОБА_2 основної винагороди виконавця у розмірі, яка дорівнює 10% від суми, що підлягає примусовому стягненню, а саме 9691, 76 грн.
Апелянти вважають, що, аналізуючи положення частин 4 та 5 статті 31 Закону № 1403, питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної  у виконавчому документі.
Посилаються на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 березня 2020 у справі № 260/801/19.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем 1 є ОСОБА_1 , яка є громадянкою України відповідно до паспорту серія НОМЕР_1 , виданого Авдіївським МВ ГУМВС України в Донецькій області 06 лютого 2007 року. Місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН № НОМЕР_2 (а.с. 34-39)
Позивачем 2 є ОСОБА_2 який є громадянином України відповідно до паспорту серія НОМЕР_3 , виданого Авдіївським МВ ГУМВС України в Донецькій області 21 липня 1999 року. Місце реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН № НОМЕР_4 (а.с.28-33).
Відповідачем є приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Євген Борисович, який зареєстрований в Єдиному реєстрі приватних виконавців України на підставі рішення кваліфікаційної комісії приватних виконавців від 19.08.2019. Посвідчення № 0399 від 27.08.2019.
Постановою Донецького апеляційного суду від 11.12.2019 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» (ЄДРПОУ 41904846), заборгованість за кредитним договором № IKAPNABG.209657.001 від 27 грудня 2013 року в сумі 112 338 (сто дванадцять тисяч триста тридцять вісім) грн. 41 коп. та з кожного окремо у відшкодування судового збору 842,54 грн. (а.с. 68-73).
На підставі вищезазначеної постанови суду було видано виконавчий лист № 242/2904/16-ц  від  21.07.2020 року.
Від товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Спліт" до відповідача надійшла заява від 27 серпня 2020 № 3447 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 242/2904/16-ц, до якої додано оригінал виконавчого листа (а.с. 79).
08.09.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62968170 відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в сумі 112338,41 грн. та судового збору в розмірі 842,54 грн.
08.09.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62968170 відносно боржника ОСОБА_2 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 112338,41 грн. та судового збору в розмірі 842,54 грн.
08.09.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову про арешт майна боржника виконавчого провадження ВП № 62968170 відносно боржника ОСОБА_1 , яким наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно (а.с. 89).
08.09.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову про арешт майна боржника виконавчого провадження ВП № 62968462 відносно боржника ОСОБА_2 , яким наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно (а.с. 90).
19.09.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову виконавчого провадження ВП № 62968170 відносно боржника ОСОБА_1 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яким звернув стягнення на доходи боржника, що вона отримує в УСЗН  військово – цивільної адміністрації м.Авдіївка (а.с. 91).
19.09.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову виконавчого провадження ВП № 62968170 відносно боржника ОСОБА_1 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника і звернув стягнення на доходи боржника, які вона отримує в ПФУ м.Авдіївка (а.с. 92).
19.09.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову виконавчого провадження ВП № 62968462 відносно боржника ОСОБА_2 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника і звернув стягнення на доходи боржника, які він отримує в ПФУ м.Авдіївка.
19.09.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову виконавчого провадження ВП № 62968462 відносно боржника ОСОБА_2 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника і звернув стягнення на доходи боржника, які він отримує в «Авдіївському заводі металевих конструкцій».
24.12.2020 приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову виконавчого провадження ВП № 62968170 відносно боржника ОСОБА_1 в частині визначення основної винагороди у сумі 5319,00 грн.
24.12.2020 приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову виконавчого провадження ВП № 62968462 відносно боржника ОСОБА_2 в частині визначення основної винагороди у сумі 5319,00 грн.
20.01.2021 приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. отримав від товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» лист № 197 з  повідомленням, що заборгованість відносно ОСОБА_1 сплачена в повному обсязі.
20.01.2021 приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. отримав від товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» лист № 196 з повідомленням, що заборгованість відносно ОСОБА_2 сплачена в повному обсязі (а.с.51).
05.02.2021 приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову виконавчого провадження ВП № 62968170 відносно боржника ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження (а.с. 16-17).
05.02.2021 приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є.Б. виніс постанову виконавчого провадження ВП № 62968170 відносно боржника ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження (а.с. 22-24).
Приватним виконавцем винесено постанову від 05.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 9691,76 грн. у ВП № 629668170. Та аналогічну постанову у ВП № 62968462 про стягнення з ОСОБА_2 основної винагороди у розмірі 9691,76 грн. (а.с. 19-21, 25-27).
08.02.2021 приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Горелик Є. Б. виніс постанову у ВП № 62968170 про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 460,00 грн. (а.с. 76).
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII “Про виконавче провадження” (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII).
За змістом статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Унормуванням статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Виконавець відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Приписами статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.   
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому       статтею 27 цього Закону.
За правилами частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Кошти виконавчого провадження за частиною першою статті 42 Закону № 1404-VIII складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
В ч.ч.2, 3 ст. 42 Закону № 1404-VIII передбачено: витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (частина третя статті 45 Закону № 1404-VIII).
Частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” (далі – Закон № 1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону № 1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частина п`ята статті 31 Закону № 1403-VIII передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону № 1403-VIII).
Приватний виконавець за приписами частини сьомої статті 31 Закону № 1403-VIII виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На виконання статті 31 Закону № 1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).
Пункт 19 Порядку № 643  обумовлює: приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження”, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Аналізуючи положення частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону № 1403-VIII, суд дійшов висновку, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі.
Крім того, пунктом 19 Порядку № 643 закріплено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження”, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 03 березня 2020 року у справі № 260/801/19, в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 640/13697/19 і апеляційний суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.
Вказана постанова Верховного Суду є останньою, що винесена Верховним Судом у подібних правовідносинах, та згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено, що за виконавчим провадженням № 62968462 приватним виконавцем стягнуто з боржника ОСОБА_2 борг в розмірі 11191, 44 грн., з яких 9554, 44 грн. було перераховано на користь стягувача ТОВ «Глобал Спліт», 1108, 00 грн. – основної винагороди виконавця та 529 грн. – витрати виконавчого провадження  (а.с. 65).
Разом з тим, незважаючи на закінчення виконавчих проваджень № 62968170 та № 62968462 та отримання суми винагороди приватного виконавця, яка дорівнює 10 % від суми, що підлягає примусовому стягненню, відповідачем було прийнято постанову від 05.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 9691,76 грн. у ВП № 629668170. Та аналогічну постанову у ВП № 62968462 про стягнення з ОСОБА_2 основної винагороди у розмірі 9691,76 грн. (а.с. 19-21, 25-27).
З урахуванням наведеного, суд апеляційної    інстанції  погоджується з доводами апелянтів та   вважає, що постанови приватного виконавця від 05.02.2021 у виконавчих провадженнях ВП № 62968170, № 62968462 винесені безпідставно, тому  підлягають скасуванню.  
Посилання відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на постанову Верховного Суду від 04.08.2020 у справі № 200/13920/19-а до уваги не приймаються, оскільки обставини  у справах не є тотожними.
У позовній заяві позивачі просили стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Слід зазначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
За правилами статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі “East/West Alliance Limited” проти України” Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі “Ботацці проти Італії” (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі “Іатрідіс проти Греції” (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
ОСОБА_3 до суду надано договір № 21-09/2020 від 21 вересня 2020, укладений між адвокатським бюро “Олександра Шипіцина” (далі – Бюро) та ОСОБА_1 (далі – Клієнт) про надання правової допомоги, додаткову угоду до договору № 8, акт № 8 приймання-передачі виконаних послуг до договору від 18 лютого 2021 року та квитанцію до прибуткового ордеру № 8/1 від 18.02.2021 та договір № 21-09/2020-1 від 21 вересня 2020, укладений між Бюро та ОСОБА_2 (далі – Клієнт) про надання правової допомоги, додаткову угоду до договору № 9, акт № 9 приймання-передачі виконаних послуг до договору від 21 вересня 2020 року та квитанцію до прибуткового ордеру № 9/1.
З квитанцій до прибуткового касового ордера №№ 8/1 та 9/1  вбачається, що кожним з позивачів було сплачено Бюро суму 2000 грн.
Слід окремо зазначити, що вказані вище договори із позивачами є ідентичними за змістом.
Колегія суддів вважає, що адвокатом до суду подано одну позовну заяву, в якій вказано два позивача (судове провадження відкрито в одній справі і відповідно, всі дії представника позивача одночасно стосувались обох позивачів), тому відсутні підстави для відшкодування сплаченої суми за надання правової допомоги в сумі по 2000 грн. кожному з позивачів.  
Далі, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі  статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.    
Так у справі “Схід/Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року “Лавентс проти Латвії” зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої  статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”  (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
За унормуванням статті 19 Закону № 5076-VI  видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Приписами ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139  КАС України).
Приписами ч.1  ст.143 КАС України  передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
За ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Приписами ст.134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Обсяг виконаних послуг адвокатського бюро “Олександра Шипіцина” та вартість послуг наведено в актах приймання-передачі виконаних послуг № 8 та № 9 від 18.02.2021 (а.с. 45, 49).
Так, на виконання умов договорів Бюро виконало доручення Клієнта в наступних обсягах із затратою такої кількості часу:
-          Аналіз нормативно-правових документів, які регулюють спірні взаємовідносини між Клієнтом та Приватним виконавцем  - одна година;
-          Аналіз судової практики судів України та Європейського суду з прав людини щодо спірних взаємовідносин між Клієнтом та Приватним виконавцем  - одна година;
-          Підготування та направлення до суду позовної заяви та доданих до неї документів – п`ять годин. 
Судова колегія вважає, що не підтвердженими є такі витрати, як аналіз судової практики судів України та Європейського суду з прав людини, оскільки в позові відсутні будь-які посилання на таку практику.
Отже, критерію реальності, співмірності відповідає обсяг послуг, на який витрачено 6 години, а не 7 годин, як зазначено адвокатом, тому в контексті викладеного, з урахуванням двох позивачів в одній справі,  суд зазначає, що витрати у загальній сумі по 2000 грн. кожному з позивачів є неспівмірними із наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, у зв`язку із чим суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі є сума в розмірі 1000 грн., яка і підлягає відшкодуванню кожному з позивачів за рахунок Приватного виконавця.
Щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору.
Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом сплачено згідно квитанції від 08.10.2020 судовий збір в розмірі 908 грн. (а.с. 55).
Позивачем ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом сплачено згідно квитанції від 08.10.2020 судовий збір в розмірі 908 грн. (а.с. 56).
При зверненні до суду апеляційної інстанції позивачами було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у загальному  розмірі 2724 грн. (а.с. 133-134).
З положень частини 1 статті 139 КАС вбачається: при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом задоволено  позовні вимоги  позивачів у повному обсязі, а тому витрати по сплаті судового збору підлягають  стягненню на користь позивачів за рахунок відповідача.
За таких обставин, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 4 540 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню з прийняттям нової постанови у справі у відповідності до положень п. 3 ч. 3  ст. 317 КАС України.
Відповідно до статті 139 КАС України апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат (у вигляді сплаченого судового збору) Приватного виконавця, оскільки в спірних правовідносинах він виступає суб`єктом владних повноважень.
Керуючись статтями   139, 134, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства   України,                     

                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 р. – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 р.  у справі  № 200/2065/21-а  – скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди від 05.02.2021 ВП № 62968170.  
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича про стягнення з боржника ОСОБА_2 основної винагороди від 05.02.2021 ВП № 62968462.  
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича (місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Вільна, буд. 9) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят грн.).
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича (місцезнаходження: 84116, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Вільна, буд.9) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платникам податків НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі  2270 (дві тисячі двісті сімдесят грн.).
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича (місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Вільна, буд.9) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1000 (одна тисяча грн.).
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича (місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Вільна, буд.9) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платникам податків НОМЕР_4 ) витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі  1000 (одна тисяча грн.).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                   Г.М. Міронова

Судді                                                                                                                Т.Г. Гаврищук
          
                                                                                                                         Е.Г. Казначеєв