Ухвала
 
11 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 509/4609/20
провадження № 61-6316ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області, у складі судді Кочко В. К., від 21 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі та постанову Одеського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Колеснікова Г. Я.,
від 04 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа, - комунальне підприємство Овідіопольської районної ради «Овідіополь-Сервіс», про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:
18 вересня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просили встановити факт, що вони є власниками «двох підвалів (картоплесховищ), а не «двох погребів», вказаних у технічному паспорті на виробничі та невиробничі будівлі №1-66 від 23 червня 2008 року комунальним підприємством «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації», рішенні Виконкому Йосипівської сільської ради 21 березня 2008 року за № 20, свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданому 3 квітня 2008 року, зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 890433151237.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 вересня 2020 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі частини 4 статті 315 ЦПК України.
Постановою Одеського апеляційного суду від 04 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 вересня 2020 року  залишено без змін.
14 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали касаційну скаргу у справі № 509/4609/20 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 березня 2021 року (повний текст складено 15 березня 2021 року).
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху для викладення заявниками клопотання (процесуальної вимоги) щодо всіх судових рішень, які оскаржуються.
Вимоги ухвали від 29 квітня 2021 року виконані.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала про відмову у відкритті провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про відкриття провадження у справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Частиною першою статті 315 ЦПК України встановлено перелік фактів, які розглядаються в порядку окремого провадження, а частиною другою цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість розгляду заявлених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимог в порядку окремого провадження, оскільки із заяви вбачається спір про право.
Апеляційний суд встановив, що заявники просять встановити, що є власниками «двох підвалів (картоплесховищ), а не «двох погребів», при цьому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна належний заявникам зареєстрований як два погріби загальною площею 193, 2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 890433151237).
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що необхідність звернення заявників до суду із заявою про встановлення факту, обумовлена безпідставним, на їх думку, нарахуванням податку на нерухомість, оскільки ОСОБА_1 та 
ОСОБА_2 вважають, що належний їм об`єкт нерухомості не підлягає оподаткуванню, Державний класифікатор будівель та споруд взагалі не містить такого поняття як «погріб», натомість містить поняття «підвал».
Отже ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не погоджуються із нарахованим їм податком на нерухоме майно та мають намір в межах цивільного судочинства, в порядку окремого провадження, отримати судове рішення для вирішення податкового спору. 
Однак за змістом пункту 42 постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 30 червня 2020 року в справі № 333/6816/17 (провадження 
№ 14-87цс20) не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи).
У разі, якщо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають безпідставним нарахування їм податку на нерухомість, вони вправі в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України звернутись до суду адміністративної юрисдикції із адміністративним позовом про скасування відповідних рішень податкового органу. При цьому в межах розгляду такої справи і буде надана оцінка законності нарахування податку на нерухомість, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зможуть довести, що належний їм об`єкт нерухомого майна не підлягає оподаткуванню. 
Таким чином касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування норм права судами попередніх інстанцій в оскаржених судових рішеннях є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі та постанову Одеського апеляційного суду від 04 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа, - комунальне підприємство Овідіопольської районної ради «Овідіополь-Сервіс», про встановлення факту, що має юридичне значення.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                    В. В. Шипович
 
     Є. В. Синельников
 
     С. Ф. Хопта