справа № 372/3859/20
головуючий у суді І інстанції Проць Т.В.
провадження № 22-ц/824/7715/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
         22 червня 2021 року                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Ігнатченко Н.В., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 3 березня 2021 року у справі за позовом Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду, як орган опіки та піклування з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до її малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, а саме не піклується про його життя та здоров`я, не утримує та не займається його вихованням. Крім того, помешкання де мешкає ОСОБА_1 разом з дитиною та бабусею не пристосоване для проживання, будинок згорів багато років, тому вони проживають у времянці (достройці) де є невеличка кімната та коридор, які в холодну пору обігріваються електрообігрівачем, в кімнаті є диван та розкладне крісло, у ОСОБА_3 не має свого ліжечка. Відповідач ОСОБА_1 соціальну допомогу, яку отримує на дитину витрачає на спиртне та власні потреби, проводить час із знайомими, залишаючи маленьку дитину на хвору бабусю, при цьому не повідомляє своє місце перебування, не телефонує, не цікавиться дитиною та не відповідає на дзвінки. Змінюючи співмешканців, відповідач в пошуках особистого життя, приводить сторонніх осіб, батько відповідача зловживає спиртними напоями, після чого вчиняє сварки, що неодноразово фіксувалось працівниками поліції. Бабуся ОСОБА_1 , сусіди, соціальні працівники та міська варта систематично звертались до служби у справах дітей із скаргами на поведінку матері ОСОБА_3 . 30 січня 2020 року ОСОБА_4 повідомила телефоном службу у справах дітей, проте, що її онуки, відповідача ОСОБА_1 , два дні не має вдома, оскільки бабуся не може впоратись з дитиною просила допомоги. Для перевірки повідомлення, службою у справах дітей було здійснено виїзд за адресою проживання сім`ї де було виявлено, що дитина була з бабусею, кашляла, мала хворобливий вигляд та висипання на шкірі, продукти харчування були відсутні, при цьому мати дитини на дзвінки не відповідала. У зв`язку із існуванням загрози життю та здоров`ю малолітнього ОСОБА_3 , комісією прийнято рішення про негайне відібрання дитини, про що складено акт, дитина тимчасово влаштована до сім`ї патронатного вихователя, що створена при службі дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради. Відповідачка, попри надання їй соціального супроводу фахівців Обухівського міського центру соціальних служб для сім`ї не виконувала план соціального супроводу, не прислуховувалась до порад фахівців, докладала дуже мало зусиль для зміни власної поведінки, звичок та відповідального відношення до своїх батьківських обов`язків, як наслідок не виявила бажання змінювати свою поведінку. Дитина пів року перебувала у сім`ї патронатного вихователя, за цей час відповідач чотири рази зверталась до служби у справах дітей та сім`ї та двічі передавала іграшки та солодощі для дитини, двічі надавала відеозапис звернення до сина. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_3 неодноразово розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Обухівської міської ради та в результаті прийнято рішення про надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав та подання позову до суду.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2021 року в задоволені позову Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовлено.
Не погоджуючись із указаним рішенням суду Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області  звернувся до суду із апеляційною скаргою, за результатами розгляду якої ставив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Посилаючись на те, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, оскільки судом не надана належна правова оцінка доказам, що подавалися позивачем. Зокрема судом не враховано ті обставини, що ОСОБА_1 схильна  до вживання алкогольних напоїв, іноді витрачаючи на випивку та власні потреби державну соціальну допомогу, яку отримує на дитину. ОСОБА_1 має сумнівних друзів та компанії, у яких може «пропадати» по декілька днів, залишаючи маленьку  дитину на хвору бабусю, а сама не телефонує та не відповідає на дзвінки.
Також вказує, що судом не враховано, те, що під час проходження медичного огляду дитини виявилося, що сімейного лікаря ОСОБА_3 не має, декларацію із сімейним лікарем не складено, щеплення за віком не зроблені, на обстеження із дитиною до дитячої поліклініки мати більше року не з`являлася, до садочку дитину не записала, хоча у місті Обухові є садочки-ясла, де з річного віку у разі потреби діти можуть відвідувати заклад.
Не спростовано ОСОБА_1 і те, що вона немає постійного місця роботи та джерел доходів: за рік тільки місяць неофіційно працювала і жила на авто мийці, і два тижні як влаштувалася на роботу у ТОВ «Алеана» за договором. Але там пропрацювала місяць та від 25 березня поточного року на зміну більш не виходила.
Зазначає, що поза увагою суду залишилося те, що відповідачка залишає без догляду по декілька днів хвору дитину на прабабусю, яка пережила два інсульти та не могла справитись із дитиною, в той час, як із матір`ю не можна було ніяким чином зв`язатись, у родині немає коштів на ліки, відсутні елементарні продукти для дитини, незадоволені базові потреби, відсутні умови для нормального розвитку, виховання, відпочинку дитини.
Також зазначає, що 30 і 31 березня 2021 року спеціалісти Служби у справах дітей та сім`ї намагалися вийти на зв`язок та поспілкуватися із ОСОБА_1 , обговорити подальші плани, що було безрезультатно. Двері будинку вона не відчиняє, на дзвінки не відповідає, телефон відключила. Сусіди повідомили, що ситуація у сім`ї не змінилася, ОСОБА_1 вдома, коштів як і раніше у родини не має. Баба - ОСОБА_4 знову просить по сусідам продукти харчування, ремонт не зробили.
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні представник позивача Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області - Назаренко О.І. підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_8 не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що даних про те, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків матеріали цивільної справи не містять та такі докази не надані з боку позивача.
Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна з урахуванням наступного.
Судом при розгляді справи було встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька дитини, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану записані на підставі ч.1 ст.135 СК України.
Відповідно до довідки, виданої відділом реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Обухівської міської ради від 30 липня 2020 року №3765 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 , 1956 р.н., ОСОБА_9 , 1975 р.н., ОСОБА_1 , 1998 р.н. та    ОСОБА_2 2017 р.н.
З актів обстеження житлово-побутових умов складених комісійно та затверджених начальником служби у справах дітей та сім`ї від 11 липня 2019 року, 21 жовтня 2019 року, 12 грудня 2019 року, 19 грудня 2019 року, 08 січня 2020 року, 30 січня 2020 року, 02 січня 2020 року, 21 липня 2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають: мати ОСОБА_1 , 1998 року народження її син ОСОБА_2 , 2017 року народження, батько ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , 1975 року народження, бабуся ОСОБА_4 , 1956 року народження, а також співмешканець ОСОБА_1 - ОСОБА_11 1995 року народження. Проживають разом в літній кухні, яка складається з однієї кімнати та коридору, взимку житло опалюється електрообігрівачем, у кімнаті прибрано та дитина має окреме дитяче ліжко, але дитина спить з бабусею ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . Зі слів ОСОБА_4 її онука ОСОБА_1 не займається взагалі сином, вживає наркотичні речовини. ОСОБА_3 весь час перебуває з бабусею, мама дитини ним не займається і матеріально не допомагає. Сім`я потребує покращення житлових умов та соціального супроводу.
З повідомлення начальника відділу ГУНП в Київській області від 05 лютого 2020 року за №969 вбачається, що упродовж 2019-2020 років в Обухівському ВП зареєстровано три виклики поліції за адресою: АДРЕСА_1 від ОСОБА_4 , окрім викликів на спецлінію «102» протягом 2019 року надійшло 5 викликів за вищевказаною адресою на особистий номер мобільного телефону старшого дільничного офіцера поліції ОСОБА_13 , яка відповідно наказу закріплена за вказаною територією.
30 січня 2020 року складеного комісійно акт проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якого, фактично догляд за дитиною здійснює прабабуся, яка перенесла два інсульти та від якої відчувається запах алкоголю. Дитина має кашель, на щічках наявна алергічна реакція. У будинку проживає батько ОСОБА_1 , який у стані алкогольного сп`яніння стає агресивним. Мати дитини регулярно залишає дитину на декілька днів, не звертаючи увагу на стан його здоров`я та без продуктів харчування. Зі слів ОСОБА_4 її онука ОСОБА_1 разом зі співмешканцем вживають невідомі наркотичні речовини. Дорослі члени родини вчиняють сварки та бійки, регулярно приїжджають патруль поліції та лікар-нарколог.
30 січня 2020 року начальником відділу у справах дітей служби у справах дітей та сім`ї ВК Обухівської міської ради, начальником ССДС ВК Обухівської міської ради та провідним спеціалістом відділу у справах дітей складено акт про негайне відібрання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки остання в черговий раз залишила малолітню дитину на стареньку бабусю, а сама пішла в невідомому напрямку, залишаючи дитину в ситуації, яка загрожує її життю та здоров`ю, оскільки батько ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями та вчиняє бійки та сварки.
6 лютого 2020 року рішенням №87 Виконавчого комітету Обухівської міської ради вирішено відібрати малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від його матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини.
З висновку виконавчого комітету Обухівської міської ради, як органу опіки та піклування №2577 від 3 листопада 2020 року вбачається, що з метою захисту законних прав та інтересів дитини доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно довідок Обухівської ЦРЛ №249, 252 ОСОБА_1 , 1998 року народження з серпня 2020 року перебуває на профілактичному обліку в наркологічному кабінеті з приводу епізодичного вживання алкоголю.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Отже, у цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.
При цьому, судам акцентовано увагу на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходу впливу.
Частина 6 ст. 19 СК України передбачає можливість суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Слід також погодитися з критичною оцінкою, наданою указаному висновку судом першої інстанції, у зв`язку з його недостатнім мотивуванням та оцінкою обставин, які склалися навколо малолітнього ОСОБА_2 .
Крім того, заперечуючи проти позбавлення батьківських прав відповідач надала суду під час розгляду справи докази на підтвердження вчинених нею дій щодо врегулювання ситуації, а саме: довідку ТОВ «АЛЕНА» від 1 березня 2021 року про те, що ОСОБА_1 працює ливарником пластмас з 16 лютого 2021 року, клопотання Депутата Обухівської міської ради Кіянченка А.М. про те, щоб повернути дитину ОСОБА_1 , оскільки вона працевлаштована, має допомогу від родини, веде добропорядний спосіб життя, а також вказує на те, що сусіди добре рекомендують її.
Зазначені обставини свідчать про відсутність ознак абсолютного нехтування відповідачкою та її повного самоусунення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина.
Матеріали справи не містять відомостей про батька малолітнього ОСОБА_2 , відомості про батька дитини, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану записані на підставі ч.1 ст.135 СК України
Разом з тим, встановлені в судовому засіданні обставини у своїй сукупності об`єктивно свідчать про неналежне виконання відповідачкою батьківських обов`язків, перебування малолітнього ОСОБА_2 в занедбаному стані, оскільки мати дитини регулярно залишає дитину на декілька днів, не звертаючи увагу на стан його здоров`я та без продуктів харчування, мати дитини разом зі співмешканцем вживають невідомі наркотичні речовини, дорослі члени родини, які проживають разом із ОСОБА_1 вчиняють сварки та бійки, регулярно приїжджають патруль поліції та лікар-нарколог. 
Указані позивачем обставини відповідачкою не спростовані.
Відмовивши в задоволенні вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а обставин справи, зокрема ставлення матері до дитини не свідчить про доведеність підстав для вжиття таких крайніх заходів.
В той же час, суд також мав дослідити права і інтереси дитини, зокрема безпечність залишення її з матір`ю та членами родини, виконання матір`ю обов`язку щодо забезпечення медичних оглядів, забезпечення продуктами харчування, які мали місце на час його постановлення.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У відповідності до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
В силу ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Частинами першою, другою ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У відповідності до положень ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).
Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини.
При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним (параграф 76).
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю.
З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.
 Із матеріалів цієї справи слідує, що впродовж часу, коли дитина перебувала в сім`ї патронатного вихователя, ОСОБА_2 , як мати дитини, не змінила стиль життя, не надала доказів офіційного працевлаштування, підписання декларації із сімейним лікарем.
Вказане свідчить, що повернення малолітнього ОСОБА_2 має відбутися в середовище, в якому він перебував, а це нівелює всі зміни та досягнення, які мали місце в його житті за час перебування в сім`ї патронатного вихователя, а саме щодо отримання належного догляду, харчування, виховання. За відсутності змін у житті відповідачки, залишення дитини разом з нею не свідчитиме, що такі зміни відбудуться на користь дитини.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.
Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.
За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.
Основними підставами для відібрання дитини у цій справі є ухилення матері від виконання своїх обов`язків з догляду та виховання дитини; неспростування відповідачкою обставин залишення дитини на прабабу, яка в силу хвороби неспроможна доглядати за  правнуком, та проживання із батьком відповідачки, що вживає алкогольні напої та вчиняє сварки. Указані обставини колегія суддів апеляційного суду вважає такими, що є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання малолітньої дитини. 
Аналогічна правова позиція висловлена також Верховним Судом у постанові від 18 вересня 2019 року по справі №464/7647/17 про те, що для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику для життя, здоров`я або лише для морального виховання, та ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, колегія приходить до висновку, що залишення дитини з матір`ю в даному випадку є небезпечним для її здоров`я і морального виховання, що згідно ст.ст. 170, 164 ч. 1 п. 2 Сімейного кодексу України є підставою для відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав.
Колегія вважає, що такий спосіб захисту прав дитини найбільше відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_2 в даному випадку.
Вирішуючи питання про відібрання дитини у відповідача, суд виходить з положень ч. 1 ст. 170 СК України, аналізу п.18 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, згідно яких у разі відібрання дитини, дитина передається органам опіки та піклування, якщо цього потребують її інтереси, при цьому суд не повинен визначати конкретний заклад, куди передавати дитину.
Крім того, суд приходить до висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 Сімейного Кодексу України дитини у відповідача та перебування дитини у закладі, визначеному органом опіки та піклування, буде відповідати її інтересам і його слід здійснити без визначення конкретного терміну. Такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та дитиною, та не позбавить відповідача права в подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню.
При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину, що передбачено ч. 4 ст. 170 Сімейного Кодексу України. 
Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отже, враховуючи, що дитина перебуває в сім`ї патронатного вихователя і не перебуває на утриманні відповідача, з ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За результатами розгляду справи колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову шляхом відібрання малолітнього ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та передання органу опіки і піклування для подальшого влаштування, а також стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з урахуванням вищевикладених обставин.
Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач був звільнений судами від сплати судового збору на підставі пункту 14 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір", тому з відповідача в дохід держави стягується судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 5 255 грн.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області задовольнити частково.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 3 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.
Позов Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав  задовольнити частково.
Відібрати у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав та передати Виконавчому комітету Обухівської міської ради Київської області для подальшого влаштування. 
Стягнути  з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 9 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття на установу в якій буде перебувати дитина.
Стягнути з  ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.
Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 24 червня 2021 року.

 
Головуючий                                                                 Т.О. Писана

Судді                                                                              Н.В. Ігнатченко

                                                                                        С.О. Журба