УХВАЛА        
22 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 461/1864/19
провадження № 61-3088ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Галицький районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини,
ВСТАНОВИВ:
У 2019 році   ОСОБА_2 звернувся до суду позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Галицький районний у місті Львові відділ державної РАЦС ГТУЮ у Львівській області, про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини.
Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 10 липня 
2020 року позов задоволено.
Визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 .
Зобов`язано Галицький районний у місті Львові відділ державної РАЦС ГТУЮ у Львівській області внести відповідні зміни до актового запису № 938 
від 12 жовтня 2018 року про народження ОСОБА_3 та зазначити в графі «батько» - ОСОБА_2 та видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_3 .
Постановою Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року апеляційну скаргу   ОСОБА_1  залишено без задоволення.
Рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 липня 2020 року залишено без змін.
26 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 09 березня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме запропоновано заявнику надати уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави) касаційного оскарженняз визначенням конкретного пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також сплатити судовий збір.
У квітні 2021 року на виконання вимог ухвали ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала оригінал квитанції, яка підтверджує сплату судового збору та уточнену редакцію касаційної скарги.
Крім того, разом з уточненою касаційною скаргою та квитанцією про оплату судового збору, ОСОБА_1 надіслала заяву про повернення судового збору, в якій просить повернути сплачений нею судовий збір за квитанцією № 5 від 01 грудня 2020 року на суму 2 106,00 грн.
Вказана заява не може бути розглянута судом в межах даного касаційного провадження (№ 61-3088ск21), оскільки вказаний судовий збір було сплачено заявником в іншому касаційному провадженні (№ 61-18113ск20) при поданні касаційної скарги від 01 грудня 2020 року, яку ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2021 року повернуто.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 потрібно звернутися із заявою про повернення судового збору (за квитанцією № 5 від 01 грудня 2020 року на суму 2 106,00 грн) саме в межах касаційного провадження № 61-18113ск20.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , з урахуванням уточненої редакції, підлягає поверненню з таких підстав.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У поданій уточненій касаційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
Посилання заявника на постанову Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року та постанову Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 520/8073/16-ц не є посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження у розумінні частини другої статті 389 ЦПК України. Інших підстав визначених статтею 389 ЦПК України уточнена редакція касаційної скарги не містить.
В ухвалі Верховного Суду від 09 березня 2021 року детально викладені підстави касаційного оскарження судового рішення, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України. Заявнику надано роз`яснення, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України та/або пункт (абзац та/або пункт) статей 392 та/або 411 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) подання цієї касаційної скарги та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав).
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Servicesv.France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.
Оскільки  ОСОБА_1 не усунула недоліків касаційної скарги, а саме не виконала вимог процесуального закону щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, тому касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 10 липня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Галицький районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження дитини повернути заявнику.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        М. Є. Червинська