ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року	Львів	Справа № 161/4659/21 пров. № А/857/10003/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2021 року у справі №161/4659/21                  (головуюча суддя Крупінська С.С., час ухвалення рішення 16 год. 24 хв., м. Луцьк) за позовом Луцького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч 9971) до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про затримання іноземця до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,- 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Луцький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (в/ч 9971) звернувся в суд з позовом до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  про затримання іноземця до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Рішенням від 15 березня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області адміністративний позов задовольнив.
Ухвалив затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України с. Журавичі Ківерцівського району Волинської області строком на шість місяців,  починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 03 год. 35 хв. 13 березня 2021 року.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ч.2 ст. 289 КАС України, тобто затримання іноземця, який до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви, оскільки ця норма підлягає застосуванню до осіб, які вчинили відповідні порушення законодавства, перебуваючи в Україні у процедурі розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на момент їх вчинення. 
Натомість відповідач на момент перетину кордону у відповідній процедурі не перебував, в Україну потрапив вперше та після перетину кордону звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Вказує на те, що в даній ситуації має місце перетинання кордону іноземцем саме в Україну з метою отримання відповідного статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту.  
А тому позивач повинен був діяти відповідно до вимог ст. 5 Закону України ,,Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту”, яка встановлює, що після отримання пояснень особи, яка звернулася із заявою, посадові особи Державної прикордонної служби України передають таку особу представнику центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. 
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Луцький прикордонний загін подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить задовольнити їх в повному обсязі. 
Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що в силу приписів ч.2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 був затриманий 13 березня 2021 року о 03:35 годині на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби ,,Піща” відділу прикордонної служби ,,Світязь” Луцького прикордонного загону, за незаконне перетинання державного кордону, поза пунктами пропуску, з Республіки Білорусь в Україну на напрямку прикордонного знаку № 0164, територія Шацької ОТГ Ковельського району Волинської області.
На підставі ст. 263 КУпАП ОСОБА_1 було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.
Під час перебування в спеціальному приміщенні відділу прикордонної служби ,,Світязь” Луцького прикордонного загону  14 березня 2021 року відповідач звернувся до посадових осіб відділу прикордонної служби ,,Світязь” Луцького прикордонного загону з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
З огляду на викладені обставини та на підставі ст. 289 КАС позивач звернувся в суд з позовом про затримання іноземця до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон України, а тому підлягає затриманню до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.               
Частиною 1 статті 289 КАС України встановлено, що   за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Відповідно до частини другої  статті 289 КАС України  заходи, визначені цією статтею (зокрема, затримання), також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.
З наведених правових норм слідує, що затримання іноземця до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні можливе лише за обставин вчинення ним порушення законодавства України з прикордонних питань і неприйняття рішення про визнання цього іноземця біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. 
При цьому колегія суддів зауважує, що законодавство вимагає наявності тільки цих двох обстави і не вимагає черговості їх настання, як зазначає про це апелянт.
Поряд з цим, частиною одинадцятою  статті 289 КАС України  передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.
Інструкцією про порядок дій посадових осіб Державної прикордонної служби України та взаємодії з територіальними органами Державної міграційної служби України під час звернення іноземців чи осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, затвердженою наказом МВС від 10.08.2016 №772, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.09.2016 за № 1212/29342, визначено порядок дій посадових осіб органів та підрозділів охорони державного кордону (Морської охорони) у разі звернення іноземців або осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, а також порядок подальшої взаємодії з територіальними органами ДМС, якою згідно абзаців першого та другого підпункту 3 пункту 4 розділу II унормовано, що посадові особи підрозділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження: забезпечують подання до адміністративного суду за місцезнаходженням органу охорони державного кордону у визначений законодавством України строк позов про затримання іноземця та особи без громадянства до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідно до частини другої  статті 289 статті КАС України.
Враховуючи, що громадянин Російської Федерації   ОСОБА_1 порушив законодавство України з прикордонних питань і звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, колегія суддів вважає, що позов Луцького прикордонного загону про його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до завершення процедури прийняття рішення, за вищезазначеною заявою підлягає  задоволенню.
Також суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач прибув на територію України для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, оскільки в своєму поясненні, що долучене до матеріалів справи, ОСОБА_1 зазначив, що 12.03.2021 з другом ОСОБА_2 незаконно перетнули державний кордон України поза пунктом пропуску з Республіки Білорусь в Україну з метою подальшого слідування в Європу. 
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог. 
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.            

Керуючись статтями  243,  308,  310,  315,  316,  321,  322,  329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2021 року у справі №161/4659/21 – без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 18.06.2021.