ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" квітня 2021 р.           Справа№ 920/274/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Отрюха Б.В.
суддів:            Остапенка О.М. 
          Гарник Л.Л. 
 
секретар судового засідання: Михайлюченко О.Г.
розглянувши апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
на рішення Господарського суду Сумської області від 14.01.2020 (повний текст складено 17.01.2020)
у справі №920/274/18 (суддя Яковенко В.В.)
за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів
до публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (ПАТ "Сумихімпром")
про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 2 445 646, 42 грн. та пені в сумі 1 467, 39 грн.,
ВСТАНОВИВ:
Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до ПАТ "Сумихімпром" про стягнення 2  447 113,81 грн., в тому числі: 2  445 646,42 грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році відповідно до ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі Закон), зокрема: за недотримання встановленого ст. 19 цього Закону нормативу із зайняття інвалідами 31 робочого місця; 1 467,39 грн. пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем встановленого ч. 1 ст. 19 Закону нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за 2017 рік: 31 місце, призначене для працевлаштування інвалідів на підприємстві відповідача не зайнято інвалідами, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 20 зазначеного Закону, відповідач зобов`язаний був самостійно сплатити передбачені ст. 20 цього Закону за таке порушення адміністративно-господарські санкції в розмірі                   2  445 646,42 грн., а також пеню за порушення термінів сплати цих санкцій в сумі 1467,39 грн.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 17.10.2018, залишеним 29.01.2019 апеляційною інстанцією без змін, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 24.07.2019 постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2019 та рішення Господарського суду Сумської області від 17.10.2018 скасовано, справу № 920/274/18 направлено на новий розгляд до місцевого господарського суду.
Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи порушено норми процесуального закону, ст. 86 ГПК України, неповно досліджено всі обставини справи в їх сукупності.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.01.2020 у задоволенні позовної заяви відмовлено, при цьому, ключовим мотивом рішення є те, що відповідач у 2017 році виконав покладені на нього Законом обов`язки стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції від 17.02.2020, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 14.01.2020 у справі №920/274/18 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилався на те, що вина відповідача вбачається в неналежному виконані обов`язків щодо дій з забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, передбачених Законом, що призвело до порушення підприємством законодавства про соціальний захист осіб з інвалідністю, тому позивачем правомірно застосовано до відповідача нарахування адміністративно-господарських санкцій та пені у сумі 2 447 113, 81 грн.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захист інвалідів на рішення Господарського суду Сумської області від 14.01.2020 у справі №920/274/18 залишено без задоволення. 
Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 у справі № 920/274/18, Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного суду з касаційною скаргою.
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 касаційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено, постанову північного апеляційного господарського суду від 12.08.2020 у справі №920/274/18 скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 11 «Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 Господарського процесуального кодексу України» вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції і є обов`язковими для господарського суду під час нового розгляду справи, повинні бути максимально конкретними й стосуватися виключно вчинення господарським судом певних процесуальних дій та/або встановлення обставин, що входять до предмета доказування у справі і не були з`ясовані у прийнятті рішення або постанови господарського суду.
Згідно з частиною першою статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Так, судом касаційної інстанції зауважено, що при новому апеляційному розгляді справи апеляційному суду належить перевірити обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій з урахуванням вимог частин 1, 5  статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні"  щодо забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю на робочих місцях в межах законодавчо встановленого нормативу як за основним робочим місцем з гарантуванням їм оплати праці у розмірі, не нижчому від визначеного законом на відповідний календарний рік; надати оцінку відповідності створених відповідачем робочих місць у 2017 році згідно даних поданої ним звітності до центру зайнятості за формою №3-ПН вимогам до робочого місця особи з інвалідністю відповідно до правил оцінки доказів за статтями  76-79,  86 ГПК України, положення  статті 57 КЗпП України  щодо порядку прийняття на роботу на умовах скороченого робочого часу та Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні"; врахувати обставини здійснення щодо підприємства-відповідача провадження у справі №5021/2509/2011 про банкрутство, порушеної ухвалою суду 24.10.2011 з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, та з огляду на встановлене прийняти обґрунтоване рішення за результатами апеляційного перегляду рішення місцевого суду 14.01.2020 про розгляд спору про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в порядку  статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2020 прийнято апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Господарського суду Сумської області від 14.01.2020 у справі №920/274/18 до провадження. Визначено, що розгляд апеляційної скарги Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Господарського cуду Сумської області від 14.01.2020 у справі №920/274/18 по суті здійснюватиметься спочатку та призначено розгляд апеляційної скарги на 27.01.2021.
17.12.2020 ПАТ "Сумихімпром" подало суду клопотання вх. № 09.1-21/2707/20 від 15.12.2020 про участь у судовому засіданні 27.01.2021 в режимі відеоконференції, проведення якої просило доручити Господарському суду Сумської області (40000, м. Суми, Сумська область, проспект Тараса Шевченка, 18/1).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 клопотання представника ПАТ "Сумихімпром" адвоката Шевцова П.В. про участь в судовому засіданні 27.01.2021 в режимі відеоконференції задоволено, призначено справу №920/274/18 до розгляду в режимі відеоконференції на 27.01.2021.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Господарського суду Сумської області від 14.01.2020 у справі №920/274/18 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Остапенка О.М., Грека Б.М.
26.01.2021 електронною поштою через відділ документального забезпечення суду представником ПАТ "Сумихімпром" було подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник ПАТ "Сумихімпром" - адвокат Шевцов П.В. відповідно до електронного талону записаний на прийом до лікаря часом на 27.01.2021 на 13-45 год.
В судовому засіданні 27.01.2021 в режимі відеоконференції, представник Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, надала пояснення, заперечувала проти клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2021 розгляд апеляційної скарги Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Господарського суду Сумської області від 14.01.2020 у справі № 920/274/18 відкладено на 24.02.2021. 
23.02.2021 ПАТ "Сумихімпром" подали суду письмові пояснення, в яких відповідач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просило апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів №04-37/161 від 10.02.2020 без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 14.01.2020 по справі №920/274/18 без змін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 розгляд даної апеляційної скарги було відкладено на 11.03.2021. 
09.03.2021 ПАТ "Сумихімпром" подало суду клопотання про відкладення розгляду справи, а також пояснення, в яких товариство заперечувало проти доводів апеляційної скарги, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2021 розгляд апеляційної скарги Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Господарського суду Сумської області від 14.01.2020 у справі № 920/274/18  відкладено на 24.03.2021. 
12.03.2021 Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало суду клопотання вх. № 09.1-21/716/21 від 12.03.2021 про участь у судовому засіданні 24.03.2021 в режимі відеоконференції, проведення якої просить доручити Господарському суду Сумської області.
У зв`язку з участю судді Грека Б.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у роботі чергового з`їзду суддів України, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, було визначено наступний склад суду, головуючий суддя Отрюх Б.В., суддів: Остапенка О.М., Гарник Л.Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2021 у задоволенні клопотання обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №920/274/18 яке призначене на 24.03.2021 відмовлено.
22.03.2021 ПАТ «Сумихімпром» подало суду клопотання про зупинення провадження по справі №920/274/18 до закінчення перегляду справи №920/474/20 (5021/2509/2011) в касаційному порядку та про перенесення розгляду справи №920/274/18 який призначено на 24.03.2021 на іншу дату.
Дослідивши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
При цьому, пов`язаною зі справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для такого господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Отже, колегія суддів зазначає, що лише саме по собі зазначення про пов`язаність справи зі справою, що розглядається іншим судом, не може бути підставою для застосування пункту 5 частини першої статті 227 ГПК України. Зі змісту наведеного припису вбачається, що визначальним для зупинення провадження є саме неможливість розгляду даної справи, а судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, з якими закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі.
Крім того, апеляційний господарський суд має право та зобов`язаний надати правову оцінку наданим учасниками судового процесу письмовим доказам та самостійно встановити факти на яких ґрунтуються позовні вимоги, незалежно від розгляду позовів у провадженні інших судів.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання ПАТ «Сумихімпром» про зупинення провадження у справі №920/274/18 до закінчення перегляду справи №920/474/20 (5021/2509/2011) в касаційному порядку.
23.03.2021 Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало суду додаткові пояснення у справі № 920/274/18.
В судовому засіданні 24.03.2021 оголошено перерву до 14.04.2021.
До початку судового засідання представник відповідача подав клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку з тим, що представник відповідача, не маючи перепустки на громадський транспорт в м. Києві, які запроваджені в рамках заходів щодо запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, не може доїхати до суду.
Дослідивши наведені доводи, колегія суддів дійшла висновку про відмову представнику у задоволенні вказаного клопотання, оскільки представнику було відомо про вищезазначені заходи ще з 5 квітня та, відповідно, до п. 4 ст. 197 ГПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Представники сторін в судове засідання 14.04.2021 не з`явилися.
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактично суть апеляційної скарги зводиться до того, що позивач надав належні докази на підтвердження заявлених позовних вимог та довів факт порушення відповідачем прав, а господарський суд в рішення дійшов неправомірних висновків.
Отже, наразі, перед колегією суддів постало питання перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,  проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, приймаючи до уваги наведені учасниками у попередніх судових засіданнях доводи, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, виходячи з наступного.
За змістом статті ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Закон про банкрутство).
При цьому, судова колегія враховує, що 21.04.2019 набрав чинності  Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) від 18.10.2018 №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019.
У пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень даного кодексу зазначено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнати таким, що втратив чинність, в тому числі, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 31, ст. 440 із наступними змінами).
Таким чином, станом на дату розгляду справи в суді апеляційної інстанції (14.04.2021) Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втратив чинність.
У п. 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду Сумської області перебуває справа №   5021/2509/2011 про визнання банкрутом ПАТ "Сумихімпром", провадження в якій порушено 24.10.2011 за заявою ТОВ "Компанія з управління активами "Промислові інвестиції".
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 30.10.2012 у даній справі введено процедуру санації боржника - ПАТ "Сумихімпром".
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 22.05.2019 продовжено повноваження  розпорядника майна ПАТ "Сумихімпром" у справі №5021/2509/2011 арбітражного керуючого Марченка Романа Вікторовича; керуючим санацією ПАТ "Сумихімпром" у справі №5021/2509/2011 призначено керівника боржника Лазаковича Ігоря Васильовича; продовжено строк процедури санації у справі №5021/2509/2011 про банкрутство ПАТ "Сумихімпром".
За наведеного, під час розгляду даного спору застосуванню підлягають норми Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у відповідній редакції.
Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, ПАТ "Сумихімпром" є юридичною особою та відповідно до вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", перебуває на обліку за місцем реєстрації в Сумському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.
У квітні 2018 року Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до ПАТ "Сумихімпром" про стягнення 2 447 113,81 грн., в тому числі: 2 445 646,42 грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році; 1 467,39 грн. пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем встановленого ч. 1 ст. 19 Закону нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за 2017 рік: 31 місце, призначене для працевлаштування інвалідів на підприємстві відповідача не зайнято інвалідами, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 20 зазначеного Закону, відповідач зобов`язаний був самостійно сплатити передбачені ст. 20 цього Закону за таке порушення адміністративно-господарські санкції в розмірі 2445646,42 грн., а також пеню за порушення термінів сплати цих санкцій в сумі 1467,39 грн. за період з 17.04.2018 по 17.04.2018.
ПАТ "Сумихімпром" заперечувало проти позову з тих підстав, що ним було вжито всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення та вина відповідача щодо непрацевлаштування інваліда відсутня, у зв`язку з чим немає підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць та нарахування пені. 
Так як, відповідно ст. 181 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон) пошук підходящої роботи для інваліда здійснює Державна служба зайнятості, а тому обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Крім того відповідач зазначив, що із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов`язання, так і зобов`язання щодо сплати податків і зборів, що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання. На думку відповідача, боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, проте пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховується, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.
Таким чином спір у даній справі виник між Сумським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (позивач) та ПАТ "Сумихімпром" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача адміністративно-господарських санкцій в розмірі 2 445 646,42 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році; та 1 467,39 грн. пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій.
Північний апеляційний господарський суд дослідивши матеріали справи та апеляційну скаргу в сукупності, встановив наступне.
Частиною 3 статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (далі - Закон) визначено обов`язок підприємств, які використовують найману працю, виділяти і створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, в тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації та забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю.
Відтак, основним питанням, на яке слід відповісти при розгляді цієї справи є те, чи дотримався відповідач зазначених вимог ст. 18 Закону.
Розкриваючи це питання, слід вказати щодо "зон відповідальності" як підприємства, так і державної служби зайнятості стосовно працевлаштування інвалідів.
Усталена судова практика судів касаційної інстанції (Касаційного господарського суду та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду) свідчить, що обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до нормативу, встановленого Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості (постанови від 07.02.2018 у справі № П/811/693/17, від 02.05.2018 у справі №804/8007/16, від 13.06.2018 у справі №819/639/17, від 21.08.2018 у справі №К/9901/29529/18, від 22.01.2020 у справі №920/472/16 (5021/2509/2011), від 17.06.2020 у справі №5021/2509/2011, від 24.06.2020 у справі № К/9901/31243/19).
При цьому, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатись пошуком таких осіб для працевлаштування.
Обов`язок працевлаштування осіб з інвалідністю, головним чином, лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаним шляхом визначення кількості вакантних посад для осіб з інвалідністю на підставі поданих звітів роботодавців, на центри зайнятості покладається обов`язок проводити пошук та направлення таких осіб до роботодавців, у яких наявні вакантні посади.
До обов`язків роботодавця належить створення робочих місць для осіб з інвалідністю, належне звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць, працевлаштування осіб з інвалідністю, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості.
Суд апеляційної інстанції акцентує увагу, що положеннями ч. 3 ст. 18 Закону передбачено обов`язок роботодавця, серед іншого, створювати для осіб з інвалідністю умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством.
Відповідно до ст. 19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Відповідно до п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 затверджено Форму звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
У 2017 році на ПАТ «Сумихімпром» було створено 168 робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджено штатним розписом керівників, спеціалістів, службовців та робітників ПАТ «Сумихімпром» для працевлаштування інвалідів.
Згідно наданого відповідачем звіту форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" в період січня-грудня 2017 року, відповідач звітував перед центром зайнятості щодо наявності у нього 36 вакансій для працевлаштування на посади "діловод 0,5 шт.од." - 6 вакансій, "оператор комп`ютерного набору 0,5 шт.од." - 10 вакансій, "підсобний робітник 0,5 шт.од." - 10 вакансій та "прибиральник службових приміщень 0,5 шт.од." - 10 вакансій. 
Також, з метою отримання допомоги в направленні на працевлаштування на ПАТ «Сумихімпром» інвалідів, відповідачем направлено листи, до Зарічного МСЕК, Сумського міжрайонного МСЕК, Обласної МСЕК, Ковпаківської МСЕК, Сумської обласної громадської організації інвалідів України «Поступ», Сумської обласної ради первинних організацій Українського фонду реабілітація інвалідів, Сумського міського центру зайнятості.
Зокрема, Сумським міським центром зайнятості було направлено на працевлаштування на ПАТ «Сумихімпром» за 2017 рік 9 осіб з інвалідністю та на товариство самостійно звернулося 9 осіб з інвалідністю, яких прийнято на роботу, що підтверджено розпорядженнями №1066 від 18.07.2017, № 1436 від 18.09.2017, № 1277 від 22. 08.2017, № 1870 від 27.11.2017, № 867 від 19.06.2017, № 1621 від 17.10.2017, № 752 від 31.05.2017, № 747 від 30.05.2017, № 1378 від 06.09.2017. При цьому, 7 осіб відмовились від працевлаштування, що підтверджено особистими підписами вказаних осіб на направленнях на роботу.
Слід наголосити, що обов`язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені ч. 3 ст. 18 Закону, зокрема, роботодавець повинен виділити та створити робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця.
Поняття робоче місце інваліда, спеціальне робоче місце інваліда визначено статтею 1 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" і розуміється як: робоче місце інваліда - місце або виробнича ділянка постійного або тимчасового знаходження особи у процесі трудової діяльності на підприємствах, в установах і організаціях; спеціальне робоче місце інваліда - окреме робоче місце або ділянка виробничої площі, яка потребує додаткових заходів з організації праці особи з урахуванням її індивідуальних функціональних можливостей, обумовлених інвалідністю, шляхом пристосування основного і додаткового устаткування, технічного обладнання тощо.
Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи (частина друга статті 18 Закону).
В силу частини 5 статті 19 Закону, виконанням нормативу робочих місць у кількості визначеній згідно частини 1 цієї статті вважається працевлаштування підприємством осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
Відповдіно до ч.ч 1, 2 ст. 1 Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється.
Відтак, виконанням нормативу робочих місць в розумінні статті 19 цього Закону вважається саме працевлаштування підприємством інвалідів, а не лише створення робочих місць для таких осіб, що зумовлено загальною спрямованістю законодавства про соціальний захист та реабілітацію інвалідів на забезпечення реалізації ними трудових прав та обов`язків нарівні з іншими працівниками без додаткових соціальних гарантій у сприянні їх працевлаштування. Зазначене узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі №819/537/16.
За змістом поданої відповідачем до Сумського міського центру зайнятості звітності за формою №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" в період січня-грудня 2017 року вбачається, що відповідач звітував перед центром зайнятості щодо наявності у нього 36 вакансій для працевлаштування на посади "діловод 0,5 шт.од." - 6 вакансій, "оператор комп`ютерного набору 0,5 шт.од." - 10 вакансій, "підсобний робітник 0,5 шт.од." - 10 вакансій та "прибиральник службових приміщень 0,5 шт.од." - 10 вакансій.
Суд апеляційної інстанції відмічає, що вказана звітність повинна аналізуватись в розрізі відповідності таких пропозицій роботодавця щодо вакансій зі ставкою оплати 0,5 положенням ч. 3 ст. 18, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", спрямованості цього Закону (Закон визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами), а також положенням Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Так, аналіз приписів статей 50, 51 КЗпП України дозволяє дійти висновку, що для осіб, які працюють за трудовим договором, може бути встановлена нормальна (до сорока годин на тиждень) та скорочена тривалість робочого часу. Підстави для встановлення обов`язкової скороченої тривалості робочого дня та відповідні категорії працівників, до яких таке обмеження застосовується в силу закону, передбачені приписами статті 51 КЗпП України, однак, до таких осіб не віднесені особи з інвалідністю.
Водночас, в силу частини 1 статті 56 КЗпП України, неповний робочий день або неповний робочий тиждень встановлюється виключно за угодою сторін при прийнятті на роботу або під час виконання працевлаштованим працівником трудових обов`язків. 
Отже, передбачена законом (статтею 51 КЗпП України) можливість встановлення скороченої тривалості робочого дня, в тому числі для осіб з інвалідністю, може бути реалізована під час прийняття особи на роботу, тоді як створення роботодавцем робочих місць із неповною зайнятістю впродовж робочого дня (тижня) для потенційних працівників, яким встановлено інвалідність, суперечить меті та вимогам Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", оскільки зазначений Закон визначає обов`язок створення не менше 4% від загальної кількості робочих місць згідно із штатним розписом, а відповідач не довів, що у його штатному розписі усі працівники працюють на половину штатної одиниці, в той час як подавав звітність про створення виключно робочих місць на половину штатних одиниць. 
Крім того, як було зазначено вище, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" визначено, що виконання нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно частини першої цієї статті, вважається працевлаштування підприємством осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.    
За наведеного, зважаючи на те, що для виконання відповідачем нормативу передбаченого ч. 1 ст. 19 Закону він повинен працевлаштувати осіб з інвалідністю для яких це місце роботи буде основним та враховуючи розмір заробітної плати за запропонованими відповідачем посадами для осіб з інвалідністю, їх відповідності законодавчо гарантованому розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на 2017 рік, колегія суддів дійшла висновку про те, що така пропозиція відповідача щодо працевлаштування осіб з інвалідністю не відповідає гарантіям щодо працевлаштування інвалідів на умовах виконання роботи з одержанням заробітної плати, не нижчої від визначеної законом (частина 4 статті 43 Конституції України).
Наведене свідчить, що відповідач не створив належних умов для працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки виконання нормативу робочих місць в розумінні ст. 19 Закону вважається саме працевлаштування підприємством осіб з інвалідністю, а не лише формальне створення робочих місць для таких осіб, що зумовлено загальною спрямованістю законодавства про соціальний захист та реабілітацію інвалідів на забезпечення реалізації ними трудових прав та обов`язків нарівні з іншими працівниками без додаткових соціальних гарантій у сприянні їх працевлаштування.
Таким чином висновок місцевого господарського суду про вжиття відповідачем належних заходів щодо працевлаштування інвалідів на спеціально створених для них робочих місцях та відсутність його вини у незайнятості таких вакансій особами з інвалідністю на кінець звітного 2017 року є безпідставним, оскільки суд апеляційної інстанції встановив невиконання відповідачем вимоги закону щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю, яке можна було б вважати основним. Зважаючи на те, що відповідачем у 2017 році не дотримано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 31 робоче місце, наявні підстави для стягнення з останнього передбачених законодавством адміністративно-господарських санкцій.
Відповідно до ст. 20 вищезазначеного Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.
Згідно зі ст. 238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Зважаючи на наведені норми, передбачені статтею 20 Закону адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), а є засобом відповідальності у сфері господарювання, що передбачає застосування заходів впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням ним правопорушення.
Відповідач обґрунтовуючи безпідставність позовних вимог вказує, крім іншого і на те, що ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.10.2011 по справі №5021/2509/2011 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а відтак задоволення позовних вимог в силу Закону про банкрутство є неможливим. 
Північний апеляційний господарський суд критично сприймає наведені доводи відповідача та відмічає, що у процедурі банкрутства спірні позовні вимоги мають правову природу поточних зобов`язань.
Так, відповідно до статей 1, 12 Закону про банкрутство (в редакції чинній до 19.01.2013) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а також припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).
Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв`язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов`язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.
З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов`язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов`язання.
З огляду на наведене можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.
Що стосується зобов`язань поточних кредиторів, то за цими зобов`язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.09.2020 у справі №826/3106/18.
Таким чином, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли після його введення, то не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення.
Невиконання таких зобов`язань є правопорушенням. Тому нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов`язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №5021/2509/2011.
За наведеного, оскільки позовні вимоги про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році є поточними зобов`язаннями ПАТ "Сумихімпром", Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів правомірно звернулось до суду з даним позовом.
Зі звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік, який було подано ПАТ "Сумихімпром" до Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суд вбачає, що відповідачем самостійно визначено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі   2  445  646,42 грн. 
Оскільки відповідачем не дотримано чинного законодавства щодо соціального захисту інвалідів у частині невиконання квоти по працевлаштуванню інвалідів, не вжито усіх залежних від нього заходів для виконання обов`язку із виконання нормативу по працевлаштуванню інвалідів, не сплачені адміністративно-господарські санкції, що передбачені за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, передбаченого чинним законодавством України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів в частині сплати адміністративно-господарських санкцій у 2 445 646,42 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що ж стосується вимог позивача про стягнення пені у розмірі 1  467,39 грн., суд вбачає за можливе зазначити таке.
Із розрахунку суми позову, пред`явленого щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій, за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів, судом встановлено, що на суму заборгованості була нарахована пеня у розмірі 1 467,39 грн.
Порядок нарахування пені підприємствам, установам, організаціям та фізичним особам, які використовують найману працю, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій (Порядок), передбачених Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 №223 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.05.2007  за №552/13819).
Згідно п. 3.1 вказаного порядку порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річної облікової ставки Національного банку України  за кожен календарний день прострочення (наведених  у  постановах  Правління Національного банку України), що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Пунктом 3.4 Порядку унормовано, що нарахування пені як роботодавцем, так і органом контролю здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день сплати включно (тобто з 16 квітня  наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу). 
Відповідно до п. 3.10. Порядку протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів пеня не нараховується. 
За таких обставин, враховуючи, що ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.10.2011 по справі №5021/2509/2011 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, у відповідності до п. 3.10 Порядку, Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів безпідставно нарахувало відповідачу пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій. А відтак у задоволенні позовних вимог Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів стосовно стягнення з відповідача пені у розмірі 1 467,39  грн. слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України    кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З урахуванням вищенаведеного, висновки Господарського суду Сумської області стосовно того, що відповідачем не було допущено порушень Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", а тому відсутні підстави для сплати адміністративно-господарських стягнень є безпідставними, зроблені без дослідження повноти та належності доказів на обґрунтування виконання відповідачем своїх обов`язків через призму системного аналізу зазначених положень законодавства, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та часткового задоволення апеляційної скарги.
У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282, 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Господарського суду Сумської області від 14.01.2020 у справі №920/274/18 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 14.01.2020 у справі №920/274/18 скасувати.
3. Прийняти нове рішення, яким позов Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити частково.
4. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, код ЄДРПОУ 05766356) на користь Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (40011, м. Суми, вул. Горького, 2, код ЄДРПОУ 14004771) 2  445  646,42 (два мільйони чотириста сорок п`ять тисяч шістсот сорок шість грн. 39 коп. адміністративно-господарських санкцій.
5.  В іншій частині позовних вимог відмовити.
6.  Стягнути з публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" (40003, м. Суми, вул. Харківська, п/в 12, код ЄДРПОУ 05766356) на користь Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (40011, м. Суми, вул. Горького, 2, код ЄДРПОУ 14004771) 36 684 (тридцять шість тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 70 коп. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 55 027 (п`ятдесят п`ять тисяч двадцять сім) грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
7. Доручити Господарському суду Сумської області видати накази.
8. Матеріали справи №920/274/18 повернути до Господарського суду Сумської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Сторони мають право оскаржити постанову до Верховного Суду в порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 20.04.2021. 

Головуючий суддя                                                            Б.В. Отрюх 

Судді                                                                                О.М. Остапенко

                                                                                Л.Л. Гарник