Постанова
Іменем України                                   
                                                                                                
26 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 640/18236/17
 
провадження № 61-15570св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Харківська обласна рада,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Харківської обласної ради на постанову Харківського апеляційного суду 
від 16 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Тичкової О. Ю., 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської обласної ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 03 жовтня 2008 року на підставі контракту, укладеного з Харківською обласною державною адміністрацією, він працював в Комунальному закладі охорони здоров`я «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» (далі - КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр») на посаді головного лікаря.
Зазначав, що додатковою угодою № 1 контракт продовжено до 07 жовтня 2018 року.
Додатковою угодою від 05 квітня 2016 року № 2 змінено сторону контракту, а саме Харківську обласну державну адміністрацію на Харківську обласну раду.
Розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації 
від 04 грудня 2009 року № 399-к його переведено на посаду директора 
КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр».
Рішенням Харківської обласної ради від 23 червня 2016 року № 238-VII вирішено питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади директора 
КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр».
Вказував, що на підставі зазначеного рішення видано наказ від 25 липня 2016 року № 125, відповідно до якого його звільнено з посади директора КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» з 22 липня 
2016 року з достроковим розірванням контракту за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України.
Зазначав, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року, зазначені рішення Харківської обласної ради від 23 червня 2016 року № 238-VII та наказ від 25 липня 2016 року 
№ 125 скасовано. Поновлено його на посаді директора КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» з 22 липня 2016 року.
Виконання зазначеного судового рішення в частині поновлення його на посаді директора КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» є неможливим у зв`язку з припиненням закладу. Вважає, що він має бути в судовому порядку визнаний таким, що був звільненим з посади директора КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією закладу, а не за пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України.
Вказував, що розмір його заробітної плати за час вимушеного прогулу 
у період з 22 липня 2016 року до 22 серпня 2017 року становить 
197 341,20 грн.
Порушення його прав та законних інтересів призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, зважаючи на що йому завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 50 000 грн.
Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати його таким, що був звільнений з посади директора 
КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією закладу;
- стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 50 000 грн;
- стягнути з Харківської обласної ради на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 22 липня 2016 року по 22 серпня 
2017 року в розмірі 197 341,20 грн.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року у складі судді Попраса В. О. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з Харківської обласної ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з 22 липня 2016 року до 22 серпня 2017 року у розмірі 197 341,20 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, 
а всього 202 341,20 грн. 
Визнано ОСОБА_1 таким, якого було звільнено з посади директора 
КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією закладу.
В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр», з яким ОСОБА_1 знаходився 
у трудових відносинах, ліквідовано на підставі рішення Харківської обласної ради № 238-VII від 08 вересня 2016 року «Про створення КНП «Обласний центр онкології» та припинення КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр»», про що 22 серпня 2017 року внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, без зазначення правонаступників. Ліквідація юридичної особи КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» та відсутність правонаступника унеможливило виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року, яким ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді директора зазначеного закладу. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань, 
а також положень пункту 1.2 статуту КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» (в редакції від 09 вересня 2013 року), єдиним власником (засновником) цієї установи була Харківська обласна рада, яка відповідно до статті 240 КЗпП України є належним відповідачем у справі. Тому суд першої інстанції зробив висновок, що Харківська обласна рада зобов`язана виплатити незаконно звільненому працівнику заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також внести зміни щодо звільнення 
ОСОБА_1 з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією закладу. Оскільки внаслідок порушення трудових прав позивач більше ніж рік був позбавлений роботи та заробітку, що заподіяло позивачу моральних страждань, він втратив нормальний життєвий зв`язок, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, то суд першої інстанції зробив висновок про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року апеляційну скаргу представника Харківської обласної ради Чайчук О. О. задоволено частково. 
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року 
в частині стягнення з Харківської обласної ради на користь ОСОБА_1 
на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн та судового збору на користь держави в сумі 2 023,41 грн скасовано. 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення суми 
на відшкодування моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з Харківської обласної ради на користь держави судовий збір у розмірі 1 013,41 грн. 
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року (провадження 
№ 61-45383св18) касаційну скаргу Харківської обласної ради, яка підписана представником Чайчук О. О., задоволено частково.
Постанову апеляційного суду Харківської області від 04 вересня 2018 року 
у частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської обласної ради про стягнення 197 341,20 грн скасовано.
Передано справу № 640/18236/17 у частині позовних вимог ОСОБА_1 
до Харківської обласної ради про стягнення 197 341,20 грн на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційну скаргу представника Харківської обласної ради Чайчук О. О. залишено без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року 
в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської обласної ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22 липня 2016 року по 22 серпня 2017 року у розмірі 197 341,20 грн залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у період з 22 липня 2016 року до 22 серпня 2017 року у розмірі 197 341,21 грн, дійшов правильного висновку про те, що відсутність правонаступника унеможливило виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року, яким ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді директора зазначеного закладу, єдиним власником (засновником) цієї установи була Харківська обласна рада, яка 
є належним відповідачем, та зобов`язана виплатити незаконно звільненому працівнику заробітну плату за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2020 року до Верховного Суду, 
Харківська обласна рада, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22 липня 2016 року до 22 серпня 2017 року у розмірі 197 341,20 грн скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 
у задоволенні позовних вимог у цій частині.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі. 
У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року справу призначено 
до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з рішенням Харківської обласної ради від 08 вересня 2016 року № 283-VІІ «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр онкології» та припинення шляхом ліквідації КЗОЗ «Харківський обласний онкологічний центр», створено ліквідаційну комісію, встановлено строк для пред`явлення вимог кредиторів - два місяці. Позивач у зазначений строк не заявляв своїх вимог щодо виплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу до КЗОЗ «Харківськийобласний онкологічний центр», а також не заявив 
їх починаючи з 10 травня (рішення суду першої інстанції у справі 
№ 640/11753/16-ц) до 21 серпня 2017 року (до моменту ліквідації 
КЗОЗ «Харківський обласний онкологічний центр»).
Вважає, що суди попередніх інстанцій помилково дійшли висновку, що власник є стороною вищезазначеного трудового договору та тією особою, що повинна відшкодовувати заробітну плату за час вимушеного прогулу 
у заявленому позивачем розмірі.
Під поняттям «власник» у статті 240-1 КЗпП України розуміється насамперед орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації. Такими є органи виконавчої влади (стаття 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності»), виконавчі органи сільських, селищних, міських рад (підпункт 1 пункту «а» статті 29 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні»). До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні повноваження - управління в межах, визначених радою, майном, щоналежить до комунальної власності відповідних територіальних громад.
Отже, визнання власника стороною трудового договору суперечить 
статті 96 ЦК України, відповідно до якої учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного                          у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі                                      № 756/6746/16-ц (провадження № 61-17594св18).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У лютому 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зазначає, що саме Харківська обласна рада як орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, є особою, на яку відповідно до статті 240-1 КЗпП України покладається обов`язок виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу у разі ліквідації підприємства у випадку встановлення факту звільнення його без законної підстави або з порушенням встановленого порядку.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
03 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та Харківською обласною державною адміністрацією укладений контракт від 03 жовтня 2008 року, за яким позивача прийнято на посаду головного лікаря КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр».
Додатковою угодою № 1 дію вказаного контракту продовжено до 07 жовтня 2018 року. Додатковою угодою № 2 від 05 квітня 2016 року замінено сторони контракту: Харківську обласну адміністрацію на Харківську обласну раду. Розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації 
від 04 грудня 2009 року № 399-к ОСОБА_1 переведено на посаду директора КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр». 
23 червня 2016 року Харківською обласною радою прийняте рішення 
№ 238-VII «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора 
КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр». На підставі цього рішення видано наказ від 25 липня 2016 року № 125 «Про звільнення 
з посади директора та призначення виконуючого обов`язки», яким 
ОСОБА_1 звільнено з посади директора КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» з 22 липня 2016 року з достроковим розірванням контракту від 03 жовтня 2008 року на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року, яке набрало законної сили, у справі № 640/11753/16-ц за позовом 
ОСОБА_1 до Харківської обласної ради, КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» про скасування рішення, наказу та поновлення на посаді, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Скасовано рішення Харківської обласної ради від 23 червня 2016 року № 238-VII «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр», скасовано наказ КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» від 25 липня 2016 року № 125 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» з 22 липня 2016 року з достроковим розірванням контракту від 03 жовтня 2008 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» з 22 липня 2016 року.
У справі № 640/11753/16-ц встановлено, що ОСОБА_1 звільнено 
з порушенням вимог чинного законодавства України.
КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» ліквідовано на підставі рішення Харківської обласної ради від 08 вересня 2016 року 
№ 283-VII «Про створення КНП «Обласний центр онкології» та припинення КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр», про 
що 22 серпня 2017 року внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Дані про наявність правонаступників у реєстрі відсутні.
Ліквідація юридичної особи КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» та відсутність правонаступника, до якого перейшли права та обов`язки вказаної юридичної особи, унеможливило виконання вищевказаного рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора 
КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» з 22 липня 
2016 року.
Відповідно до пункту 1.2 статуту КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» (в редакції від 09 вересня 2013 року), власником (засновником) вказаного закладу була Харківська обласна рада. 
КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» заснований на майні, що перебувало у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, а Харківська обласна рада визначена статутом як орган управління майном КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр».
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних 
осіб-підприємців та громадських формувань, Харківська обласна рада зазначена єдиним засновником КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр».
Відповідно до додатку № 1 до рішення Харківської обласної ради «Про затвердження Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області» та Переліку орендованих цілісних майнових комплексів та структурних підрозділів, майно яких знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 03 квітня 
2007 року № 219-V, КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» був включений до переліку суб`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.
Згідно з пунктами 4.2, 4.3 рішення Харківської обласної ради від 08 вересня 2016 року № 283-VII «Про створення КНП «Обласний центр онкології» та припинення КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр», голові Харківської обласної ради доручено вчинити організаційно-правові дії щодо вилучення майна з оперативного управління КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» та закріплення за КНП «Обласний центр онкології» на праві оперативного управління об`єкти нерухомого майна, а також проведення забезпечення після державної реєстрації припинення КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» внесення змін до Переліку суб`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, області, затвердженого рішенням Харківської обласної ради від 03 квітня 2007 року № 219-V.
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга Харківської обласної ради задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що після ухвалення рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 
2018 року у справі № 640/11753/16-ц про поновлення його на роботі, установа, до якої він за вказаним рішення суду був поновлений на роботі, 
22 серпня 2017 року була ліквідована без правонаступника, внаслідок чого виникли передбачені у статті 240-1 КЗпП України підстави для зміни підстав його звільнення з роботи та для сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Відповідно до статті 240-1 КЗпП України у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, 
а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу. 
Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду 
в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду 
з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду 
з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.
Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.
Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються 
і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску 
з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє 
у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.
Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова 
від 10 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Скасовано рішення Харківської обласної ради від 23 червня 2016 року 
№ 238-VII «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора 
КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр».
Скасовано наказ КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» від 25 липня 2016 року № 125 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» 
з 22 липня 2016 року з достроковим розірванням контракту від 03 жовтня 2008 року (пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України).
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» з 22 липня 2016 року.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 вересня 2017 року апеляційні скарги КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» та Харківської обласної ради відхилено.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 
2017 року залишено без змін.
Ліквідація юридичної особи КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» та відсутність правонаступника, до яких перейшли права та обов`язки вказаної юридичної особи, унеможливило виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2017 року 
в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора 
КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» з 22 липня 
2016 року.
Відповідно до пункту 1.2 статуту КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» в редакції від 09 вересня 2013 року, власником (засновником) цього закладу була Харківська обласна рада. 
КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр» заснований на майні, що перебувало у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, а Харківська обласна рада визначена статутом як орган управління майном КЗОЗ «Харківський обласний клінічний онкологічний центр».
Час вимушеного прогулу ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням - 
з 22 липня 2016 року по 22 серпня 2017 року.
З цим позовом до Харківської міської ради Вінник Ю. О. звернувся 
21 листопада 2017 року.
Відповідно до правил статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Суд апеляційної інстанції врахував вказівки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від01 липня 2020 року, постановленій у цій справі, встановивши, що після ухвалення рішення Київського районного суду 
м. Харкова від 10 квітня 2018 року у справі № 640/11753/16-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі, установа, до якої позивач за рішення суду був поновлений на роботі, 22 серпня 2017 року ліквідована без правонаступника, внаслідок чого виникли передбачені статтею 240-1 КЗпП України підстави для зміни підстав звільнення позивача з роботи та для сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, дійшов правильного висновку про те, що передбачений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк для вимог стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу почав спливати з 23 серпня 2017 року і на день звернення до суду з цим позовом, 21 листопада 2017 року, не сплив.
З таким висновком погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги про те, що згідно 
з рішенням Харківської обласної ради від 08 вересня 2016 року № 283-VІІ «Про створення Комунального некомерційного підприємства «Обласний центр онкології» та припинення шляхом ліквідації КЗОЗ «Харківський обласний онкологічний центр», створено ліквідаційну комісію та встановлено строк для пред`явлення вимог кредиторів - два місяці. Позивач у зазначений строк не заявляв своїх вимог щодо виплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу до КЗОЗ «Харківський обласний онкологічний центр», а також не заявив їх починаючи з 10 травня (рішення суду першої інстанції у справі № 640/11753/16-ц) до 21 серпня 
2017 року (до моменту ліквідації КЗОЗ «Харківський обласнийонкологічний центр»), є безпідставними.
Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного                          у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі                                      № 756/6746/16-ц (провадження № 61-17594св18), не заслуговують на увагу, оскільки у справах встановлені інші фактичні обставини.
Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, були предметом дослідження 
у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій  в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу 
за період з 22 липня 2016 року до 22 серпня 2017 року у розмірі 
197 341,20 грн- без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанції, а також у зв`язку з переглядом справи 
у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Харківської обласної ради залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року 
в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської обласної ради про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу 
за період з 22 липня 2016 року до 22 серпня 2017 року у розмірі 
197 341,20 гривеньзалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк