ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 червня 2021 року

м. Харків

Справа № 635/5/21
Провадження № 22-ц/818/3569/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітьої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного  суду Харківської області від 10 березня 2021 року,-
 в с т а н о в и в:
У січні 2021 до Харківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
В позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 січня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в період з липня 2018 року. З серпня 2017 року по березень 2019 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилась дитина ОСОБА_3 . 
При реєстрації народження дитини відомості про батька дитини були вказані на підставі частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Посилається, що спочатку відповідач визнавав дитину та добровільно надавав незначну допомогу, наприкінці 2019 року стосунки між сторонами погіршились та відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутись до суду з позовом про встановлення батьківства. 
Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2020 року по справі №635/2221/20 встановлено, що батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач до теперішнього часу будь-яких дій щодо утримання дитини не здійснив.
Відповідач надв до суду відзив, в якому зазначив, що у шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з позивачем по справі не перебував, між позивачем та відповідачем відбувались лише періодичні зустрічі 2-3 рази на тиждень. Іноді сторони сварились, тому були періоди коли вони не бачились протягом місяця і більше. Про народження дитини відповідач дізнався не від позивача, а від сторонніх людей. Задовго до народження дитини сторони посварились, тому відповідач навіть не знав, коли позивач збиралась народжувати. Як тільки відповідач дізнався про народження дитини то почав надавати кошти на його утримання та робити подарунки, також відповідач зазначає, що купував дитині памперси, фрукти, дитячі суміші для харчування та одяг. На День народження відповідач подарував сину дитячий електричний автомобіль, нові металеві санки та 100 доларів США. Також відповідач зазначає, що як тільки він отримував заробітну плату то одразу надавав позивачу гроші на утримання дитини. У 2020-2021 році відповідачем були сплачені через Укрпошту на утримання дитини гроші, загальною сумою 8 000,00 гривень.
Позивач у відповіді на відзив зазначила, що у відзиві зазначена неправдива інформація, а саме: відповідач дарував дитині подарунок лише один раз, і не 100 доларів США, а 1 000,00 гривень і старий дитячий автомобіль, також позивач зазначає, що одяг відповідачем для дитини було куплено всього два рази. Зараз позивач матеріально розраховує лише сама на себе, відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Рішенням Харківського районного  суду Харківської області від 10 березня 2021 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 05 січня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що з огляду на рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача.
Крім того, суд дійшов висновку, що позивач не довів у суді, що вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
На підставі викладеного, суд стягнув з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 05 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Не погоджуючись із вказаним рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення суду, а саме в частині відмови у стягненні аліментів за минулий період. Ухвалити нове рішення яким задовольнити позовну вимогу.
Вважає, що судом не забезпечена всебічність, повнота та неупередженість розгляду позову, справедливий розгляд справи не відбувся, зазначає, що судом не досліджено письмові докази, надані позивачем.
Заперечує щодо висновку суду стосовно недоведеності зі сторони позивача факту вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача. З цього приводу вказує, що матеріали справи містять скріншот переписки, з якої вбачається, що позивач звернулась до відповідача з проханням дати гроші чи забезпечити продуктами харчування дитину.
Зазначає, що відповідач всіляко ухиляється від добровільної сплати грошей, хоча у вересні 2019 придбав автомобіль.
Вважає, що відповідач не доплатив аліменти на утримання спільної дитини, в судовому засіданні в суді першої інстанції повідомляв неправдиву інформацію з цього приводу.
На підставі викладеного, позивач вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зробив упереджені та неправильні висновки щодо обставин справи.
На адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , в якому він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У відзиві вказує, що стосунки які склались між сторонами не мали ознак шлюбних. Одразу після того, як відповідач дізнався про народження дитини, то почав надавати грошову допомогу.
Пояснює, що позивач має неофіційний дохід від викладання англійської мови приватним учням, у власності має автомобіль «ВАЗ 2108», яким керує та обслуговує його.
У своїх пояснення відповідач не відмовляється сплачувати аліменти на утримання сина.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судове рішення оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову, тому в частині задоволення позову - в апеляційному порядку не переглядається.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи наступне.
З свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , відповідно до якого мати – ОСОБА_1 , батько – ОСОБА_4 (а.с.6).

Згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнано батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесено зміни до актового запису №149 від 02 серпня 2018 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , складеного Виконавчим комітетом Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області, вказано в графі батько « ОСОБА_2 громадянин України» (а.с.8). 
З довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с.7) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до фіскального чеку від 17.10.2020 (а.с.38) судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 2 000,00 гривень були надіслані через АТ «УКРПОШТА» на ім`я ОСОБА_5 з призначенням платежу – «аліменти»;
Відповідно до фіскального чеку від 17.11.2020 (а.с.39) судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 2 000,00 гривень були надіслані через АТ «УКРПОШТА» на ім`я ОСОБА_5 з призначенням платежу – «аліменти»;
Відповідно до фіскального чеку від 17.12.2020 (а.с.40) судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 2 000,00 гривень були надіслані через АТ «УКРПОШТА» на ім`я ОСОБА_5 з призначенням платежу – «аліменти»;
Відповідно до фіскального чеку від 18.01.2021 (а.с.41) судом встановлено, що грошові кошти у розмірі 2 000,00 гривень були надіслані через АТ «УКРПОШТА» на ім`я ОСОБА_5 з призначенням платежу – «аліменти»;
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.
Аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, суд першої інстанцій правильно виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття ним заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
Колегія суддів погоджується з таким висновком, що позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від сплати аліментів.
Скріншот переписки, на яку посилається позивач, як на підтвердження своїх позовних вимог та яка, на її думку, свідчить про ухилення відповідача від сплати аліментів, судом апеляційної інстанції не сприймається як доказ ухилення відповідача від сплати аліментів, оскільки зі змісту переписки вбачається, що друга сторона не відмовляється надавати допомогу дитині, а лише відстрочує її надання.
Також необхідно зазначити, що така переписка може бути між будь- ким, належних відомостей, що це є сторони по справі – немає.
Ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.
У справі відсутні відомості, на підставі яких можна вважати поведінку відповідача винною, навпаки, зміст відзивів на позов та на апеляційну скаргу, свідчить про готовність відповідача брати участь у матеріальному забезпеченні дитини.
Одночасно присудження аліментів за минулий час є правом, а не обов`язком суду.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів за минулий час ґрунтується на правильному застосуванні норм сімейного законодавства, належному з`ясуванні обставин спірних правовідносин та оцінці наявних доказах у справі.
Доводи апеляційної скарги є власними тлумаченнями позивачем норм матеріального права, зокрема положень статті 191 СК України у світлі встановлених обставин справи, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного  суду Харківської області від 10 березня 2021 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття. Касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук