УХВАЛА
26 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 360/638/19
адміністративне провадження № К/9901/13248/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Стеценка С.Г., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 у справі № 360/638/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 у справі № 360/638/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.
Проаналізувавши матеріали касаційної скарги, суддя-доповідач дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 3 статті 55 КАС України (в редакції, чинній станом на дату звернення з касаційною скаргою) сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
За змістом частини першої статті 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.
Відтак, у КАС України розмежовуються такі юридичні категорії, як "представництво" і "самопредставництво".
Відповідно до підпункту 19 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.
Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року № 1401-VIII внесені доповнення до Конституції України, відповідно до яких розділ XV "Перехідні положення" Основного Закону України було доповнено пунктом 11, який передбачає, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року (абзац перший пункту). Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюватиметься з 1 січня 2020 року (абзац другий пункту). Вказані зміни набули чинності 30 вересня 2016 року.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах з 01 січня 2020 року здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.
Водночас, варто зазначити, що пунктом 11 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України врегульовано саме питання представництва. Питання «самопредставництва» передбачено лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.
Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.
Разом з тим, змінами, внесеними до КАС України Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення" від 18 грудня 2019 року № 390-IX збільшено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що "юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені" та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: "відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту)".
З аналізу цієї норми закону вбачається, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку передбачених статтею 44 КАС України процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих умов. Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.
Поряд з цим, залишаються чинними і такими, що підлягають обов`язковому виконанню, приписи Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі - ЦК України) та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" з наступними змінами та доповненнями.
Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом (частина друга статті 167 ЦК України). До юридичних осіб публічного права, що створені державою, слід віднести й органи влади та управління: Верховну Раду України, КМУ, міністерства, відомства, державні комітети, інспекції, тощо
Частиною першою статті 82 ЦК України визначено, що на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і реалізує їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Згідно з частиною четвертою статті 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються також спеціальним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755-IV).
Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 755-IV з метою забезпечення державних органів достовірною інформацією, створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, Реєстр, ЄДР).
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону № 755-IV обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта. При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті першої цього закону Витяг з Єдиного державного реєстру (далі - Витяг) містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.
Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 Закону № 755-IV, яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.
Отже, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.
Під час вивчення матеріалів касаційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області Верховний Суд встановив, що касаційна скарга підписана в.о. начальника Управління Нікітіною Тетяною.
На підтвердження повноважень, до касаційної скарги додано копію наказу №292 від 18.03.2021 «Про розподіл обов`язків між заступниками начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області» (далі - Наказ №292) та копію наказу №53-В від 05.04.2021 «Про надання відпустки ОСОБА_2 » (далі - Наказ №53-В).
Згідно з відомостями щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (код ЄДРПОУ 21782461), які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником юридичної особи є ОСОБА_2 . Інформація щодо представників (осіб, які уповноважені вчиняти дії від імені юридичної особи) у вказаних відомостях відсутня.
З цього випливає, що відомості про особу, яка підписала касаційну скаргу, в Реєстрі відсутні.
Крім того, згідно з пунктами 3,4 Наказу № 292 встановлено, що у разі відсутності начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області Шарунової О.В. її обов`язки виконує заступник начальника Головного управління Баранов П.В., а у разі також і його відсутності - заступник начальника Головного управління Нікітіна Т.А.».
Проте, при поданні касаційної скарги ОСОБА_3 не додано жодних документів, що могли б свідчити про відсутність заступника начальника Управління (Баранова П.В.), що також унеможливлює підтвердження повноважень ОСОБА_3  на момент підписання та подачі касаційної скарги до Верховного Суду (09.04.2021).
Таким чином, документи, надані на підтвердження наявності у ОСОБА_3 повноважень здійснювати представництво інтересів Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, а також відомості щодо Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з ЄДР не свідчать про можливість заступника начальника Управління здійснювати представництво інтересів Управління у порядку його самопредставництва.
Відтак, зазначене робить неможливим встановлення судом касаційної інстанції дійсних намірів Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо оскарження рішення судів у справі №360/638/19 у Верховному Суді, оскільки суду касаційної інстанції не надано доказів щодо належного уповноваження ОСОБА_3 на вчинення будь-яких процесуальних дій у розумінні статті 59 КАС України.
Згідно з вимогами пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається, якщо касаційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для прийняття до розгляду вказаної касаційної скарги, оскільки її підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що звернення до суду, в тому числі до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики (статті 17 та 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"), передбачає, зокрема, надання суду належних доказів дійсної волі учасника справи, на уповноваження певної особи на представництво. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути надані в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень, делегованих представнику. Представник повинен демонструвати повагу до суду, доводячи наявність повноважень на представництво.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги з огляду на підписання її особою, повноваження якої не підтверджені, та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
Керуючись статтями 55, 59, 248, 328, 332, 355, 359 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2021 у справі № 360/638/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.
Надіслати учасникам справи копію ухвали про повернення касаційної скарги, у порядку визначеному статтею 251 КАС України. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом із касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права на повторне звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя	                                С.Г. Стеценко