ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року	Львів	Справа № 158/1175/21 пров. № А/857/8490/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Юрченко М.М.,
представника відповідача                                      Іванова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 квітня 2021 року (прийняте у м. Ківерці суддею Сіліч Ю.Л.; повний текст рішення складений 26 квітня 2021 року) в адміністративній справі № 158/1175/21 за позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання до прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, 

                                                    В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – позивач, військова частина НОМЕР_1 ) звернулася до Ківерцівського районного суду Волинської області із позовом в якому просила продовжити строк затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не більше як на шість місяців.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2020 відповідача затримано з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на строк шість місяців.
На підставі цього рішення відповідач поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України (далі - ПТПІ ДМС України).
03.11.2020 відповідач звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, проте, станом на час звернення до суду з цим позовом, відомості щодо визнання особи чи відмова у визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні - відсутні, а тому просить продовжити строк затримання відповідача до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила військова частина НОМЕР_1 , яка вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що суперечить законодавству. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у відповідача оригінали документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України  та дають право на перетин державного кордону відсутні; відповідач порушив вимоги законодавства України з прикордонних питань та правовий статус іноземців та осіб без громадянства; рішення ДМС України оскаржується в судовому порядку та кінцеве рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не прийнято. Враховуючи наведене вважає, що звільнення відповідача з ПТПІ ДМС України, останній продовжить перебувати на території України не законно.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2020 відповідача затримано з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України.
Як видно з повідомлення № 21/1278 від 03.11.2020, громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (а.с. 6).
З повідомлення № 2101.4.4-2610/21.2-21 від 02.04.2021 видно, що громадянину Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 7).
Рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту оскаржене ОСОБА_1 (NAVEED ZAHIRI) до Волинського окружного адміністративного суду (а.с. 9).

У зв`язку із закінченням строку затримання та перебування відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з цим адміністративним позовом, у якому просила продовжити строк його затримання до прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що суд не може змінювати мету затримання іноземця (особи без громадянства), яка випливає з первинного судового рішення (рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 жовтня 2020 року), а тому дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про продовження строку затримання відповідача до прийняття рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви (частина 2 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України).

Тобто, затримання іноземця до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні пов`язано з такими умовами:
1) перебування іноземця в процедурі отримання статусу біженця;
2) вчинення таким іноземцем порушення законодавства про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Відтак, для забезпечення виконання цілей вказаної правової норми судами виносяться рішення, в резолютивній частині яких зазначається умова затримання до завершення процедури розгляду зави про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

З матеріалів справи видно, що Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області прийнято рішення від 30 жовтня 2020 року про затримання громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що оскільки рішення щодо затримання відповідача до завершення процедури розгляду його заяви у порядку частини 2 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України не приймалося, то при вирішенні питання про продовження строку затримання відповідача суд має виходити із обставин, які стосуються саме виконання судового рішення від 30 жовтня 2020 року, яке було прийняте згідно частини першої статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, відповідно до частини одинадцятої статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, умовами продовження строку затримання є: 1) наявність умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства; 2) неможливість забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк; 3) неможливість прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Перші дві підстави стосуються ситуації, коли рішення про затримання іноземця приймалося згідно з приписами частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, а третя підстава - коли первинне рішення приймилося про затримання до завершення процедури розгляду заяви про статус біженця.

Таким чином, приймаючи відповідне судове рішення, суд окрім строку, на який затримується іноземець, має вказати також і мету його затримання.
При цьому, на переконання апеляційного суду, суд не може змінювати мету затримання іноземця (особи без громадянства), яка була вказана у первинному судовому рішенні про його затримання.

Як видно з матеріалів справи, відповідач подав заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, а позивач звернувся до суду з позовом про продовження строку затримання до завершення процедури розгляду такої заяви про статус біженця.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що єдиною підставою для продовження строку затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення є наявність умов, визначених частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. У матеріалах справи відповідні докази на підтвердження таких обставин відсутні.

Окрім того, відповідно до частини 12 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Проте, позивачем не зазначено які саме дії та заходи вживалися для ідентифікації іноземця та забезпечення його видворення відповідно до прийнятого 30 жовтня 2020 року судового рішення, зокрема, у період до подання відповідачем заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Також позивачем не вказано, які заходи вживалися для розгляду заяви відповідача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

При цьому, матеріали адміністративної справи не містять доказів того, що відносно відповідача триває процедура примусового видворення за межі території України і продовження строку його затримання є необхідним для завершення такої процедури.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позову.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 271, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 квітня 2021 року в справі № 158/1175/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена в повному обсязі 16 червня 2021 року.