КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                           Апеляційне провадження № 22-ц/824/1303/2021
                                                                                                                                         Справа № 757/2272/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
28 квітня 2021 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                 Кашперської Т.Ц., 
суддів                                      Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
за участю секретаря               Мороз Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києвав складі судді Волкової С.Я., постановлену в м. Київ 09 листопада 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича, заінтересовані особи стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», суб`єкт оціночної діяльності Товариство з обмеженою відповідальністю «Євроексперт груп»,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
У червні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою, просила визнати неправомірними дії приватного виконавця Корольова В.В. про передачу на реалізацію квартири АДРЕСА_1 на підставі Звіту про оцінку ТОВ «Євроексперт Груп» від 24 січня 2020 року та зобов`язати приватного виконавця зупинити передачу на реалізацію квартири за вказаною адресою.
Посилалася на те, що на виконанні приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження № 60645426 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/2272/14-ц від 23 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Україна» заборгованості по валютному кредитному договору. З витягу з Автоматизованої системи виконавчих проваджень та в результаті проведення переговорів з приватним виконавцем їй стало відомо, що 18 червня 2020 року приватним виконавцем передано на реалізацію квартиру, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2002 року. Разом із тим скаржнику було надіслано на електронну пошту електронну копію перших сторінок Звіту про оцінку квартири, а не весь звіт, що унеможливлює його перевірку на відповідність чинному законодавству. 
Також вважала необґрунтованою, протиправною та такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» постанову приватного виконавця про передачу майна на реалізацію від 10 червня 2020 року, оскільки зі скаржником не було погоджено визначення вартості майна боржника та не було надіслано їй жодної постанови по даному виконавчому провадженню, в тому числі і постанову від 10 червня 2020 року.
Вказувала також, що вона не відноситься до переліку осіб, на яких не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та не відноситься до категорій осіб, які є суб`єктами Закону України «Про запобігання корупції» та листа Міністерства юстиції України від 03 листопада 2006 року № 22-48-548, а отже на її квартиру не може звертатися стягнення.
Вказувала, що приватним виконавцем неправомірно та недостовірно вчинено виконавчі дії по опису та арешту майна боржника від 20 грудня 2019 року в даному виконавчому провадженні, оскільки боржник не отримувала жодної постанови по виконавчому провадженні і в зв`язку з проблемами зі здоров`ям могла перебувати в закладах охорони здоров`я, але не була попереджена про можливість вчинення такої дії приватним виконавцем.
 
Ухвалою Печерського районного суду м. Києвавід 09 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Заявник ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність і необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києвавід 09 листопада 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що виконавчий лист Печерського районного суду м. Києва № 757/2278/14-ц, який знаходиться на виконанні приватного виконавця, видано у справі про стягнення коштів по валютному кредитному договору.
Зазначала, що судом не враховано, що квартира, передана приватним виконавцем на реалізацію по звіту про оцінку квартири від 24 січня 2020 року, є місцем постійного проживання скаржника та у її власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а загальна площа квартири складає 69,5 кв.м., що не перевищує 140 кв.м. для квартири.
Також судом проігноровано факт, що на електронну адресу скаржника надіслано лише перші дві сторінки Звіту про оцінку квартири від 24 січня 2020 року, хоча ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обов`язок надіслання всіх постанов скаржнику, і вона не могла перевірити даний звіт на відповідність положенням чинного законодавства. 
Вказувала, що скаржник не відноситься до переліку осіб, на яких не поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та вона не відноситься до категорій осіб, які є суб`єктами Закону України «Про запобігання корупції» та листа Міністерства юстиції України від 03 листопада 2006 року № 22-48-548. На підтвердження зазначеного було вказано, що в основних необоротних активах, що знаходяться на балансі ТОВ «ПФП Консалтинг», керівником якого є стягувач, є лише офісна техніка (ноутбук, нетбук, принтер, багатофункціональні пристрої, модем та монітори), яка є часткою в статутному фонді, що є власністю інших осіб, а відповідно до штатного розпису, який введено в дію з 01 січня 2020 року, єдиною заповненою штатною одиницею є посада директора ОСОБА_1 , тобто в товаристві відсутній трудовий колектив, керівником якого є скаржник. Зазначену правову позицію скаржника підтримано в Висновку науково-практичної експертизи стосовно можливості віднесення одного із засновників та одноособового керівника товариства з обмеженою відповідальністю приватної форми власності до суб`єкта Закону України «Про запобігання корупції».
Судом не враховано, що приватним виконавцем неправомірно та недостовірно вчинено виконавчі дії по опису та арешту майна боржника від 20 грудня 2019 року в даному виконавчому провадженні, оскільки скаржник не отримував жодної постанови по виконавчому провадженні, і у зв`язку з проблемами зі здоров`ям могла перебувати в закладах охорони здоров`я, але не була попереджена про можливість вчинення такої виконавчої дії приватним виконавцем.
         
Від стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватного виконавця Корольова В.В., ТОВ «Евроексперт груп» надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких заявники просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали виконавчого провадження містять докази надсилання постанов приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня на адресу боржника і стягувача, отже приватним виконавцем дотримано строки доведення до відома сторони виконавчого провадження копії постанов та інших документів виконавчого провадження; копії всіх матеріалів провадження, у тому числі повний звіт про оцінку майна, направлено боржнику на її електронну адресу. Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом Закону України «Про запобігання корупції», оскільки є засновником та керівником ТОВ «ПФП Консалтинг» та ТОВ «ПФБ Консалтинг», отже дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на заявника. З огляду на викладене суд прийшов до висновку, що оскаржувані дії приватного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право заявника не було порушено.
 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками, виходячи із наступного.
 
Із матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2007 року ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки № PML-003/323/2007/1, за умовами якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань за кредитним договором № ML-003/143/2005, укладеного сторонами 15 липня 2005 року (а. с. 26 - 33 т. 1).
24 грудня 2007 року ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки № PML-003/323/2007/2, за умовами якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань за кредитним договором № ML-003/323/2007, укладеного сторонами 24 грудня 2007 року (а. с. 35 - 38 т. 1).
На а. с. 124 - 125 т. 1, 27 - 28 т. 2 знаходиться копія виконавчого листа № 757/2272/14-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 23 червня 2014 року, згідно якого стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ЗАТ «Страхова компанія «Інкомстрах» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором позики у розмірі 7362,41 доларів США, що еквівалентно 58847,74 грн., пеню у розмірі 10503,36 грн. та в рівних частках витрати на оплату судового збору в розмірі 3654 грн.
На а. с. 14 - 15, 199 - 200 т. 2 знаходиться копія виконавчого листа № 757/2278/14-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва 24 серпня 2014 року, згідно якого стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором позики у розмірі 69586,81 доларів США, пеню в розмірі 80465,69 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн. 
Постановою від 07 листопада 2019 року приватним виконавцем Корольовим В.В. відкрито виконавче провадження ВП № 60545426 за виконавчим листом № 757/2272/14-ц, копію якої направлено на адресу боржника рекомендованим листом, лист повернуто за закінченням терміну зберігання (а. с. 128 - 132 т. 1).
Постановою від 07 лютого 2020 року приватним виконавцем Корольовим В.В. відкрито виконавче провадження ВП № 61203442 за виконавчим листом № 757/2278/14-ц, копію якої направлено на адресу боржника рекомендованим листом, лист повернуто за закінченням терміну зберігання (а. с. 31 - 35 т. 2).
Рекомендованим листом від 08 листопада 2019 року, внесеним до списку № 2455 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, приватним виконавцем Корольовим В.В. направлено запит на ім`я ОСОБА_1 щодо надання інформації про наявність будь-якого майна, що належить та зареєстроване за нею; лист повернуто за закінченням терміну зберігання (а. с. 152 - 155 т. 1).
На а. с. 192 - 193 т. 1, 129 - 130 т. 2 знаходиться копія постанови про опис та арешт майна боржника від 20 грудня 2019 року ВП № 60545420, проведені без участі боржника в присутності понятих.
На а. с. 191 т. 1, 128 т. 2 знаходиться копія листа від 20 грудня 2019 року про направлення копії постанови про опис та арешт майна боржника від 20 грудня 2019 року на адреси боржника та стягувача.
16 січня 2020 року приватним виконавцем Корольовим В.В. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, призначено стягувача ТОВ «Євроексперт Груп» (а. с. 195 - 197 т. 1, 132 - 134 т. 2).
На а. с. 45 т. 1 знаходиться копія титульного аркушу звіту про оцінку квартири АДРЕСА_1 , складеного 24 січня 2020 року ТОВ «Євроексперт Груп» на підставі постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, і висновку про вартість нерухомого майна, яка становить 1892270 грн.
На а. с. 198 - 202 т. 1, 135 - 139 т. 2 знаходиться копія повідомлення приватного виконавця Корольова В.В. на адреси боржника і стягувача від 05 лютого 2020 року № 304, згідно якого на виконання вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» про визначення вартості майна боржника та оцінку майна боржника приватним виконавцем було залучено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, згідно висновку про вартість нерухомого майна, вартість квартири становить 1892270 грн.; зазначено, що відповідно до ст. 57 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження» сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленої виконавцем; додатком до повідомлення є копія висновку про вартість нерухомого майна. Повідомлення направлено рекомендованим листом, внесеним до списку згрупованих поштових відправлень. Лист повернуто за закінченням терміну зберігання.
Постановою приватного виконавця Корольова В.В. об`єднано виконавчі провадження ВП № 60545426, № 61203442 щодо боржника ОСОБА_1 у зведене виконавче провадження № 61204247 (а. с. 225 - 226 т. 1, 161 - 162 т. 2).
На а. с. 227 - 231 т. 1, 163 - 167 т. 2 знаходиться копія вимоги приватного виконавця на адресу ОСОБА_1 від 14 лютого 2020 року про надання 20 лютого 2020 року доступу до місця реєстрації та проживання з метою виявлення майна боржника, у разі відсутності можливості надати доступ до майна вимагав узгодити час опису майна. Вимогу направлено рекомендованим листом, внесеним до списку згрупованих поштових відправлень. Лист повернуто за закінченням терміну зберігання.
На а. с. 232 - 236 т. 1, 168 - 172 т. 2 знаходиться копія вимоги приватного виконавця на адресу ОСОБА_1 від 20 травня 2020 року про надання 02 червня 2020 року доступу до місця реєстрації та проживання з метою виявлення майна боржника, у разі відсутності можливості надати доступ до майна вимагав узгодити час опису майна. Вимогу направлено рекомендованим листом, внесеним до списку згрупованих поштових відправлень. Лист повернуто за закінченням терміну зберігання.
10 червня 2020 року приватним виконавцем подано заявку на публікацію в ДП «СЕТАМ» щодо майна, яке передається на реалізацію, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 247 т. 1, 182 - 185 т. 2).
Листами від 11 червня 2020 року, 24 липня 2020 року, 03 вересня 2020 року ДП «СЕТАМ» повідомило приватного виконавця, ТОВ «ОТП Факторинг» та ОСОБА_1 відомості щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів (а. с. 7, 9, 10, 192, 194, 195 т. 2).
Листами від 21 липня 2020 року, 02 вересня 2020 року приватний виконавець направив запити до ТОВ «ОТП Факторинг» Україна щодо бажання стягувача залишити за собою нереалізоване майно (а. с. 8, 11, 193, 196 т. 2).
На а. с. 1 - 6, 186 - 191 т. 2 міститься роздруковане листування в електронному вигляді між ОСОБА_1 та приватним виконавцем щодо направлення матеріалів провадження.
На а. с. 143 т. 1 знаходиться відповідь на запит до Пенсійного фонду України щодо місця роботи боржника, згідно якого місцем роботи ОСОБА_1 є ТОВ «ПФБ Консалтинг» та ТОВ «ПФП Консалтинг» за адресою АДРЕСА_1 .
На а. с. 238 - 246 т. 1, 21 - 25, 173 - 181 т. 2 знаходиться витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого ОСОБА_1 є керівником, засновником, кінцевим бенефіціарним власником (контролером) юридичних осіб ТОВ «ПФП Консалтинг» та ТОВ «ПФБ Консалтинг», які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .
На а. с. 40 - 44 т. 1 знаходиться роздрукована інформація про виконавче провадження з датою отримання 22 червня 2020 року, номер виконавчого провадження - 60545426, відкрите приватним виконавцем Корольовим В.В. 07 листопада 2019 року на підставі виконавчого листа від 23 червня 2014 року № 757/2272/14-ц Печерським районним судом м. Києва, боржник ОСОБА_1 , сума стягнення 73005,10 грн.; 10 червня 2020 року передано на реалізацію ДП «СЕТАМ» нерухоме майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 червня 2020 року, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 ; 08 листопада 2019 року накладено арешт нерухомого майна на підставі постанови приватного виконавця Корольова В.В. від 07 листопада 2019 року про арешт майна ВП 60545426, заборонено проводити реєстрацію місця проживання фізичних осіб (а. с. 22 т. 1).
На а. с. 16 - 17 т. 2 знаходиться копія договору купівлі-продажу квартири від 09 вересня 2002 року, за умовами якого ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,90 кв.м., житловою площею 37,50 кв.м.
На а. с. 101 т. 2 знаходиться витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, згідно якого за адресою АДРЕСА_1 із 03 жовтня 2002 року зареєстрована ОСОБА_1 .
 
Наведене підтверджується матеріалами справи.
 
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із наступного.
 
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
 
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
 
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
 
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
На підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку.
 
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.
 
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.  Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.
 
Відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
 
Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.
Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
Відповідно до п. 20 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 у разі якщо оцінку майна проводив суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, виконавець надсилає сторонам повідомлення про оцінку майна не пізніше наступного робочого дня після отримання звіту про оцінку майна.
 
Відповідно до ч. 1, 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року  № 2831/5 датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною). Виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна. 
 
Звертаючись до суду з даною скаргою на дії приватного виконавця, ОСОБА_1 зазначала наступні підстави для визнання дій приватного виконавця неправомірними: непогодження з нею, як боржником у виконавчому провадженні, вартості майна відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», ненаправлення їй приватним виконавцем жодної постанови по даному виконавчому провадженню, а також повного тексту звіту про оцінку квартири від 24 січня 2020 року; здійснення опису й арешту майна 20 грудня 2019 року без попередження її про такі виконавчі дії; звернення приватним виконавцем стягнення на майно, на яке стягнення не могло бути звернуте відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
Встановивши, що дії приватного виконавця при здійсненні виконавчих дій щодо передачі квартири боржника на реалізацію відповідали наведеним вимогам закону і підзаконних нормативно-правових актів, порядок здійснення виконавчих дій і строки направлення документів виконавчого провадження приватним виконавцем дотримані, а отже він діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та у спосіб, визначені діючим законодавством України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову у задоволенні скарги.
 
Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не отримувала жодної постанови по виконавчому провадженню, в тому числі постанови від 20 грудня 2019 року, і не попереджалася приватним виконавцем про вчинення виконавчої дії з опису й арешту її квартири.
 
Як вбачається із документів виконавчого провадження, наявних в матеріалах справи, постанова про відкриття виконавчого провадження від 07 листопада 2019 року та інші документи, складені в межах виконавчого провадження, направлялися приватним виконавцем за адресою боржника, зазначеною у виконавчому листі: АДРЕСА_1 , що є адресою зареєстрованого місця проживання, і така ж адреса ОСОБА_1 зазначена в її апеляційній скарзі, відтак заявник вважалася повідомленою про початок примусового виконання рішень, а дії приватного виконавця щодо надсилання документів є такими, що відповідають ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Апеляційний суд враховує, що обов`язок виконавця пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови був передбачений ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній до 09 березня 2011 року.
При цьому імперативними нормами спеціального Закону України «Про виконавче провадження» не встановлено обов`язку виконавця повідомляти сторони виконавчого провадження про вчинення виконавчих дій з опису та арешту боржника, а приписи ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», які зобов`язують виконавця надати сторонам виконавчого провадження копію постанови про опис та арешт майна, приватним виконавцем дотримані.
 
Апеляційний суд враховує правові висновки Верховного Суду з цього приводу, викладені в постановах від 18 січня 2021 року в справі № 587/1362/19 (провадження № 61-2543св20), від 16 вересня 2020 року в справі № 456/2327/15 (провадження № 61-7330св20), від 20 листопада 2019 року у справі № 751/3157/19 (провадження № 61-16471св19), та від 12 квітня 2018 року у справі № 922/1353/16.
 
При цьому направлення сторонам виконавчого провадження звіту про оцінку майна ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» не вимагається, оскільки виконавець, згідно ч. 5 цієї статті повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам, а не направляє сам звіт.
 
Таке повідомлення приватним виконавцем було направлено на адреси боржника і стягувача листом від 05 лютого 2020 року № 304, згідно якого на виконання вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» про визначення вартості майна боржника та оцінку майна боржника приватним виконавцем було залучено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, згідно висновку про вартість нерухомого майна, вартість квартири становить 1892270 грн. (а. с. 198 - 202 т. 1, 135 - 139 т. 2).
Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що їй не було направлено копії повного тексту звіту про оцінку квартири від 24 січня 2020 року.
 
Крім того, враховуючи, що 22 червня 2020 року ОСОБА_1 було отримано в електронній формі копію повного тексту звіту за її заявою, що нею самою визнається у відповіді на відзив на апеляційну скаргу (а. с. 105 т. 3), а зі скаргою на дії приватного виконавця вона звернулася 24 червня 2020 року, неспроможними є доводи апеляційної скарги про неможливість здійснити перевірку звіту про оцінку квартири на відповідність положенням Національного стандарту № 1 «Про загальні засади оцінки майна і майнових прав».
 
Оскільки сторони виконавчого провадження в межах десятиденного строку з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника (29 грудня 2019 року) не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, приватним виконавцем правомірно винесено постанову від 16 січня 2020 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою призначено стягувача ТОВ «Євроексперт Груп», що відповідає положенням ч. 2, 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про неотримання ОСОБА_1 копії постанови приватного виконавця про передачу на реалізацію квартири, оскільки із аналізу ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 вбачається, що чинним законодавством не передбачено прийняття окремим документом постанови про передачу на реалізацію арештованого майна боржника та відповідно направлення копії такої постанови сторонам виконавчого провадження.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що виконавчий лист видано по справі № 757/2278/14-ц за позовом про стягнення з ОСОБА_1 коштів по валютному кредитному договору; квартира, яка передана приватним виконавцем на реалізацію, є місцем постійного проживання скаржника та у її власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа квартири, яку передано на реалізацію, складає 69,5 кв.м., що не перевищує 140 кв.м. для квартири, обтяженої іпотекою, апеляційний суд враховує, що зазначені доводи є взаємопов`язаними з доводами апеляції, що скаржник не відноситься до переліку осіб, на яких не поширюється дія п. 6 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не відноситься до категорій осіб, які є суб`єктами Закону України «Про запобігання корупції» та листа Міністерства юстиції України від 03 листопада 2006 року № 22-48-548, та враховує наступне.
 
Відповідно до п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.
Відповідно до п. 6 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб`єктами Закону України «Про запобігання корупції».
 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, які постійно або тимчасово обіймають посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків у юридичних особах приватного права незалежно від організаційно-правової форми.
 
Відповідно до ст. 80, 81, 83, 97 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом. Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
 
Відповідно до ч. 3, 5 ст. 65 Господарського кодексу України керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.
 
На зазначених осіб поширюються положення ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції», що стосуються заборони використання свого становища та пов`язаних з цим можливостей, а також положення ст. 60, які забороняють відмовляти фізичним або юридичним особам в інформації, надання якої цим фізичним або юридичним особам передбачено законом; надавати несвоєчасно, недостовірну чи не в повному обсязі інформацію, яка підлягає наданню відповідно до закону.
 
Встановивши, що ОСОБА_1 є засновником та керівником ТОВ «ПФП Консалтинг» та ТОВ «ПФБ Консалтинг», відповідно є особою, яка постійно або тимчасово обіймає посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на неї не поширюється.
 
Доводи апеляційної скарги, що в основних необоротних активах, що знаходяться на балансі ТОВ «ПФП Консалтинг», керівником якого є стягувач, є лише офісна техніка (ноутбук, нетбук, принтер, багатофункціональні пристрої, модем та монітори), яка є часткою в статутному фонді, що є власністю інших осіб, а відповідно до штатного розпису, який введено в дію з 01 січня 2020 року, єдиною заповненою штатною одиницею є посада директора ОСОБА_1 , тобто в товаристві відсутній трудовий колектив, керівником якого є скаржник, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки ОСОБА_1 є суб`єктом Закону України «Про запобігання корупції» в силу обіймання нею посади керівника підприємства і пов`язаних з цим повноважень.
 
Апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на зміст листа Міністерства юстиції України від 03 листопада 2006 року № 22-48-548, в якому наводиться роз`яснення поняття службової особи, організаційно-розпорядчих обов`язків, оскільки висновки суду першої інстанції ним не спростовуються, і оскільки в цьому ж листі зазначено, що листи міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління не є нормативно-правовими актами, вони мають лише роз`яснювальний, інформаційний характер і не встановлюють правових норм.
 
Відхиляються апеляційним судом і посилання заявника в апеляційній скарзі на висновок науково-практичної експертизи від 30 листопада 2020 року, оскільки даний доказ було повернуто за клопотанням приватного підприємця ухвалою апеляційного суду від 10 лютого 2021 року.
 
Апеляційний суд враховує правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 755/17990/19 (провадження № 61-7240св20) щодо поширення вимог Закону України «Про запобігання корупції» на боржника, який є засновником, керівником (без обмежень на представлення) та підписантом приватного підприємства, уповноваженою представляти юридичну особу в правовідносинах з третіми особам та має право вчиняти без довіреності від імені юридичної особи будь-які дії.
 
Таким чином, оскільки судом першої інстанції правомірно встановлено, що ОСОБА_1 є суб`єктом Закону України «Про запобігання корупції», а отже дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на неї не поширюється, у суду першої інстанції не було підстав встановлювати, чи може бути примусово стягнуте її майно згідно вимог цього Закону, і доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані. 
 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не ґрунтуються на законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної та всебічної оцінки судом першої інстанції, та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києвавід 09 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 29 квітня 2021 року.
 
Головуючий:                                                                     Кашперська Т.Ц.
            
Судді:                                                                                 Фінагеєв В.О.   
 
                                                                                            Яворський М.А.