УХВАЛА

14 червня 2021 року 
м. Київ

Справа №  908/980/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Львова Б. Ю. (головуючий), Булгакової І. В. і Селіваненка В. П.,
розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи - підприємця Дубкова Артема Володимировича (далі - Підприємець)
на рішення господарського суду Запорізької області від 29.10.2020
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2021
зі справи № 908/980/20
за позовом комунального підприємства «Тепловодоканал» Енергодарської міської ради (далі - Підприємство)
до Підприємця
про стягнення 95  907,74 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.10.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2021, позовні вимоги   Підприємства задоволено частково. Стягнуто з Підприємця на користь Підприємства заборгованість за безоблікове користування системами централізованого комунального водопостачання у розмірі 18  930,38 грн. У стягненні 76    977,36 грн. відмовлено.

05.05.2021 (згідно з відміткою «Укрпошта Стандарт») Підприємець звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 29.10.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2021 в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у позові в частині задоволених позовних вимог.

Дослідивши матеріали касаційної скарги Підприємця, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з урахуванням такого.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;  г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102,00 грн.

Предметом позову, з яким Підприємство звернулося до господарського суду Запорізької області про захист порушених прав, є стягнення 95  907,74 грн., а отже, ціна позову у справі № 908/980/20 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною відповідно до положень статей 12, 247 ГПК України.

Звертаючись до суду касаційної інстанції, скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення. Так, за твердженням Підприємця, «…у постанові суду апеляційної інстанції в абзаці 64 мотивувальної частини суд зазначає, що Відповідач (Скаржник) не надав докази повернення Позивачу підписаних примірників договорів, при цьому в абзаці 23 мотивувальної частини суд зазначає, що на адресу ФОП Дубкова А.В. направлено лист № 433 від 30.04.2019 з пропозицією укласти відповідні договори на комунальні послуги, але матеріали справи не містять жодних доказів такого направлення, тобто суд надав перевагу одним доказам над іншими, пояснення Відповідача про те, що договори укладалися в приміщенні Позивача та листування між сторонами не було залишилося поза увагою суду апеляційної інстанції.» Наведене, на думку Підприємця, свідчить про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики, яка має фундаментальне значення. Остаточне судове рішення зі справи має значний суспільний інтерес, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо правомірності складання одностороннього акта, а в разі відсутності висновків Верховного Суду це стане інструментом для отримання надприбутків суб`єктом природних монополій, яким є Підприємство. Також скаржник зазначає, що за рішенням суду він має сплатити 12 % свого валового доходу за рік, при цьому має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, тому справа має для нього виняткове значення.

Водночас з огляду на зміст касаційної скарги доводи, наведені у ній скаржником, у контексті прийнятих у цій справі судових рішень не дають підстав для висновку, що справа має виняткове значення для скаржника чи становить значний суспільний інтерес, а також стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Докази на підтвердження зазначеного відсутні. Доводи, які викладені в касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм. 

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Підприємця на рішення господарського суду Запорізької області від 29.10.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2021 зі справи № 908/980/20, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню. 

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною фізичної особи - підприємця Дубкова Артема Володимировича на рішення господарського суду Запорізької області від 29.10.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.04.2021 зі справи № 908/980/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                                                          Б. Львов

Суддя                                                                                                          І. Булгакова

Суддя                                                                                                                   В. Селіваненко