Ухвала
Іменем України
 
16 червня 2021 року
місто Київ
 
справа № 638/11639/16-ц
провадження № 61-8935ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,
учасники справи: 
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Семендяєв Олександр Сергійович, 
заінтересована особа - ОСОБА_2 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року у складі судді Увіри Д. М. та постанову Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., Маміної О. В.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції заявника
ОСОБА_1 у липні 2020 року звернулася до суду зі скаргою, у якій просила суд:
-       визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О. С. (далі - приватний виконавець) про відкриття виконавчого провадження від 27 жовтня 2017 року № 55019748;
-       визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27 жовтня 2017 року № 55019285;
-       визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27 жовтня 2017 року № 55019551;
-       визнати протиправною та скасувати постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, яким приватний виконавець об`єднав виконавчі провадження №55019285, №5501955, №55019748 у зведене виконавче провадження №55022871.
Скарга обґрунтована тим, що відповідно до відміток у паспорті та довідки про реєстрацію місця проживання особи від 04 червня 2020 року № 12418640 заявник знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , 18 лютого 2016 року та починаючи з 20 липня 2017 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Однак, з моменту відкриття виконавчих проваджень і до теперішнього часу на адресу за місцем реєстрації її проживання постанови приватного виконавця про відкриття виконавчих проваджень стосовно неї не надходили.
ОСОБА_1 не погоджується з постановами про відкриття виконавчого провадження № 55019748 від 27 жовтня 2017 року, № 55019285 від 27 жовтня 2017 року, № 55019551 від 27 жовтня 2017 року та постановою про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 55022871 від 27 жовтня 2017 року, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки за наявності у приватного виконавця її ідентифікаційного коду та його повноважень він не вчинив дій, спрямованих на встановлення місця проживання боржника. На переконання заявника, приватний виконавець до прийняття до виконання виконавчих документів не пересвідчився у правильності відомостей, зазначених у виконавчих листах щодо місця реєстрації боржника, тому безпідставно відкрив виконавчі провадження.
Вважає, що її місце проживання, перебування та місцезнаходження її майна не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, а виконавчі документи у виконавчих провадженнях № 55019748 від 27 жовтня 2017 року, № 55019285 від 27 жовтня 2017 року, № 55019551 від 27 жовтня 2017 року та зведене виконавче провадження № 55022871 від 27 жовтня 2017 року прийняті до виконання відповідачем не за відповідним місцем виконання.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року, залишеної без змін постановою Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000, 00 грн.
Суд першої інстанції встановив, що приватний виконавцем, отримавши виконавчі листи Дзержинського районного суду м. Харкова із зазначенням такої адреси проживання боржника: АДРЕСА_3 , відкрив 27 жовтня 2017 року виконавчі провадження, які згодом об`єднав у зведене виконавче провадження.
Оскільки приватний виконавець у січні 2018 року отримав відомості, відповідно до яких ОСОБА_1 вибула із адреси: АДРЕСА_1 , за новою адресою: АДРЕСА_4 , суд першої інстанції зробив висновок, що приватний виконавець діяв у межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження».
Також суд першої інстанції, дослідивши докази на підтвердження, понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн, зокрема: договір, ордер, додаток до угоди, докази на підтвердження здійснення оплати та акт приймання-передачі наданих послуг, зробив висновок про обґрунтованість вимог щодо відшкодування таких витрат.
Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 та додатково зазначив, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Оскільки у виконавчому документі обов`язково зазначається адреса місця поживання чи перебування фізичної особи, приватний виконавцем, отримавши виконавчий лист із такими відомостями, які відповідають територіальності його виконавчого округ, вирішує питання про відкриття виконавчого провадження.
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що під час відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувачу правове значення має те, чи знаходиться адреса місця проживання або місця перебування боржника, зазначена у виконавчому документі, у межах виконавчого округу приватного виконавця.
Апеляційний суд зазначив, що на етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документа у приватного виконавця відсутній обов`язок, а отже і будь-який механізм, спрямований на перевірку законності виконавчого документа та правильності визначення в ньому адреси місця проживання/перебування боржника.
Перевірка майнового стану боржника, розшук боржника та/або його майна здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримувала копії постанов приватного виконавця про відкриття виконавчих проваджень суд апеляційної інстанції констатував те, що зазначене відбулося від незалежних, від вчинених приватним виконавцем дій, оскільки постанови про відкриття виконавчих проваджень надсилалися боржнику рекомендованим листом з повідомленням по вручення за адресою проживання/перебування боржника, зазначеної у виконавчих документах, при цьому повноважень перевірки достовірності адреси проживання/перебування боржника до відкриття виконавчого провадження приватний виконавець не має.
Оскільки суду першої інстанції надано докази на підтвердження понесення ОСОБА_2 витрат за надання професійної правничої допомоги, зокрема прибутковий касовий ордер та акт прийому-передачі наданих послуг із зазначенням детального розпису цих послуг, суд апеляційної інстанції погодився із висновком районного суду щодо доведеності понесення таких витрат.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 28 травня 2021 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується тим, що судами першої та апеляційної інстанції встановлено, однак не прийнято до уваги, що на час відкриття приватним виконавцем виконавчих проваджень заявник була знята з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована з адресою: АДРЕСА_2 .
Судом апеляційної інстанції не враховано, що за адресою, зазначеною у виконавчому документі: АДРЕСА_3 , заявник ніколи не проживала.
На переконання заявника, саме на приватного виконавця покладається обов`язок встановити, чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконання відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».
Оскільки приватним виконавцем не встановлено місце знаходження боржника за адресою, зазначеною у виконавчому документі, відповідно до пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» такий виконавчий лист мав бути повернутий стягувачу.
Заявник вважає, що визначальним у цій ситуації є фактичне місце проживання заявника за адресою: АДРЕСА_2 , що не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Семендяєв О. С. здійснює свою діяльність, тому виконавчі документи прийняті до виконання не за відповідним місцем виконання.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Норми права, застосовані судом
Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, після її перегляду в апеляційному порядку.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
Такий висновок Суд зробив з огляду на таке.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 386 317, 42 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2 500, 00 грн, судовий збір у розмірі 8 385, 68 грн.
Дзержинським районним судом м. Харкова 16 березня 2017 року видано виконавчі листи, у яких зазначена така адреса проживання боржника:  АДРЕСА_3 .
Постановою приватного виконавця від 27 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 55019748 з примусового виконання виконавчого листа № 638/11639/16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 386 317, 42 грн.
Постановою приватного виконавця від 27 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 55019285 з примусового виконання виконавчого листа № 638/11639/16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 2 500, 00 грн.
Постановою приватного виконавця від 27 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 55019551 з примусового виконання виконавчого листа № 638/11639/16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 8 385, 68 грн.
Постановою приватного виконавця від 27 жовтня 2017 року об`єднано виконавчі провадження № 55019285, № 55019551, № 55019748 у зведене виконавче провадження № 55022871.
Копії постанов приватного виконавця про відкриття виконавчих проваджень та постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження направлено на адресу ОСОБА_1 , зазначену у виконавчих проваджень: АДРЕСА_3 .
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За правилом частини першої статті 36 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.
Примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців (стаття 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час відкриття виконавчого провадження) у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.
Згідно із частиною другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження 
(далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження (частина перша статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»).
За правилами частин першої, другої статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Зазначене дає підстави для висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 580/3311/19 (провадження № К/9901/1021/200).
Виконавець не має обов`язку перевіряти вірогідність відомостей, які зазначено у виконавчому документі, зокрема, щодо місця проживання/перебування боржника. Разом з цим, приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність, повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 380/7750/20 (провадження № К/9901/1690/21)).
Суд першої інстанції встановив, що приватним виконавцем у січні 2018 року отримано відповідь Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, відповідно до якої ОСОБА_1 вибула із адреси: АДРЕСА_1 , на іншу адресу: АДРЕСА_4 .
Отже, як на час відкриття виконавчих проваджень, так і надалі приватний виконавець отримав достатню необхідну інформацією про реєстрацію місця проживання боржника ОСОБА_1 у межах виконавчого округу Харківської області, у якому здійснює свою діяльність приватний виконавець Семендяєв О. С.
Отримавши виконавчі документи, які відповідали вимогам 
статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо наявності відомостей про місце проживання чи перебування боржника, приватний виконавець на стадії відкриття виконавчого провадження наведеним Законом не наділений повноваженнями та на нього не покладено обов`язок вчиняти дії з метою перевірки достовірності таких відомостей, тому є підстави для висновку, що приватний виконавець Семендяєв О. С. під час відкриття виконавчих проваджень діяв у межах делегованих Законом повноважень.
У викладеному висновку Верховний Суд виходив зі змісту вимог скарги ОСОБА_1 , яка просила визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця про відкриття виконавчих провадження та їх об`єднання у зведене виконавче провадження від 27 жовтня 2017 року з підстав реєстрації місця її проживання, як боржника, з липня 2017 року в іншому виконавчому окрузі (місто Київ).
На час відкриття виконавчих проваджень приватний виконавець не володів іншою інформацією про місце проживання боржника не у виконавчому окрузі Харківської області, повноважень перевірки таких відомостей приватний виконавець не мав, крім того станом на січень 2018 року приватним виконавцем отримано офіційну відповідь щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 саме у зазначеному окрузі, у межах якого здійснює діяльність приватний виконавець Семендяєв О. С.
Отже, наведені обставини свідчать, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо оцінки правомірності дій приватного виконавця під час відкриття виконавчих проваджень та їх об`єднання у зведене виконавче провадження у справі № 638/11639/16-ц.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
Оцінюючи підставність доводів поданої касаційної скарги, Верховним Судом додатково враховано, що її обґрунтовано аргументами необхідності переоцінки досліджених судами доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та за межі його процесуальних повноважень.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року є очевидно необґрунтованою.
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року, за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича, заінтересована особа - ОСОБА_2 , відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                            В. В. Яремко