ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/102/21  Номер провадження 22-ц/814/1102/21	Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"
на заочне рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 16 лютого 2021 року 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 06.03.2015 року. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним рахунком відповідачу було видано картку. 
Зазначають, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором. Відповідач, в порядку п. 2.1.1.12.3 Договору, зобов`язувалась повернути витрачену частину кредитного ліміту, але грошові кошти для погашення заборгованості своєчасно Банку не надала. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач, станом на 02.12.2020 року, має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 17329,55 грн, яка складається з:12231,12грн – заборгованість за тілом (простроченим) кредиту; 5098,42грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредт згідно ст.625 ЦК.
Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, прохали стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 12231,12грн станом на 02.12.2020 року та вирішити питання судових витрат.

Заочним рішення Лохвицького районного суду Полтавської обалсті від 16 лютого 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, відмовлено (а.с.103-106).

З вказаним рішенням не погодився Банк, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставиам справи, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.
Вказують, що укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому, і власноручно його підписали (Анкета - заява від 06.03.2015 року), на підставі чого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 9000,00грн, а тому у неї виник обов`язок з повернення тіла кредиту.
Окрім того, вказують,, що, виходячи з норми ч.1 ст.1048 ЦК України, кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків, а тому у позичальника виник обов`язок зі сплати таких у визначеному розмірі.
Вказують, що Виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів Банку.
Зазначають, що загальною сумою боргу ОСОБА_1 є кошти в сумі 17329,55 грн, проте, з урахуванням диспозитивності судового розгляду, прохали стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 12231,13грн, що є тілом (простроченим) кредиту.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих/ правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 

Судом першої інстанції установлено, що, згідно витягу зі статуту, позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( а.с.84-85).

Як убачається з матеріалів справи, 06.03.2015 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.33).
За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. 

В подальшому відповідачу видавались кредитні картки, строк дії останньої № НОМЕР_1 , - до липня 2022 року, що підтверджується довідкою КБ «ПриватБанк» (а.с.32).

Згідно Довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, після укладення договору від 06.03.2015 року №б/н, банком кредитний ліміт позивачу був визначений у розмірі 3000 грн., який був максимально збільшений до 9000 грн – 24.05.2017 року, після чого, 18.07.2018 року - визначений у розмірі 0,00грн (а.с.31).

Відповідно до наданих банком розрахунків, станом на 02.12.2020 року заборгованість ОСОБА_1  за вказаним кредитним договором складає: 17329,55грн, з яких: - 12231,13грн – заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 12231,13грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; 5098,42грн – заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК (а.с.7-26).
При цьому, Банк скористався своїм правом та визначив до стягнення з відповідача на свою користь наступні суми заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 06.03.2015 року в загальному розмірі 12231,13грн - заборгованість за кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач фактично отримала та використовувала кошти, надані банком на кредитну картку, що підтверджується випискою по рахунку, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично використаної суми кредитних коштів. Проте, відповідно до наданої позивачем виписки за договором, фактична сума витрат клієнтом (відповідачем) коштів позивача складає- 5777,95грн., а сума коштів, внесених клієнтом (відповідачем) на погашення заборгованост- 16200,47 грн. (а.с. 7-26). Таким чином, оскільки сума внесена відповідачем на погашення заборгованості перевищує суму витрачених відповідачем коштів, то вказане свідчить про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 перед Банком.
Окрім того, місцевий суд вказував, що сума, розмір та обов`зяок сплати відсотків за договором від 06.03.2015 року між сторонами погоджено не було.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного. 

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень статей 526, 530, 1046, 1054 Цивільного кодексу України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також, враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості та з урахуванням суми позовних вимог, станом на 02.12.2020 року року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за тілом кредиту становила – 12231,13 грн. (заборгованість за простроченим тілом кредиту).
При цьому, як зазначено вище, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , максимальний встановлений відповідачу кредитний ліміт становив 9000,00 гривень.(а.с.31). 

Як убачається та не спростовано сторонами, кредитний ліміт на виданій ОСОБА_1 кредитній карті був наданий у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто, після сплати кредитних коштів, позичальник може знову ними користуватись. Відтак, висновок місцевого суду про здійснення відповідачем переплати за наданим кредитом, колегія суддів оцінює критично.
З урахуванням наведеного вище, а саме факту наявності саме поновлювальності кредитної лінії, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості, яка є саме заборгованістю за простроченим тілом кредиту, оскільки після пред`явлення вимоги про повернення коштів, Банк має право на отримання від позичальника простроченого тіла кредиту, який є кредитом, наданим ОСОБА_1 та нею не повернутим.

Відтак, з урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що, оскільки розмір кредитного ліміту по виданій ОСОБА_1 кредитній картці становив 9000,00 грн., то саме вказана сума і є тілом кредиту, відтак, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 12231,13грн - заборгованості за тілом (простроченим) кредиту підлягає частковому задоволенню, а саме необхідно визначити до стягнення кошти в розмірі основного зобов`язання на суму 9000,00 грн., оскільки відповідач, отримавши від банку вказану суму, не повернув її.
Тіло кредиту – це та сума, на яку оформляється кредитний договір та є розміром основного зобов`язання, на який нараховується розмір відсотків за їх використання та у випадку порушення строків та розміру його виконання, відповідно неустойка, а також інші санкції встановлені договором.
Відтак, у розмір тіла кредиту не можуть входити відсотки по кредиту, комісійні, пеня і штрафи через прострочення.
Доказів на підтвердження факту встановлення для ОСОБА_1 кредитного ліміту в 12231,13грн банком не надано.

Згідно чч.1,6 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відтак, оскільки Банком у розрахунку заборгованості визначено суму боргу ОСОБА_1 в 17329,55грн., при цьому в позові до стягнення визначено лише кошти в сумі 12231,13грн – заборгованість за тілом (простроченим) кредиту, то судом апеляційної інстанції правильність та підстави нарахування Банком позичальнику суми процентів не аналізується.

Твердження в апеляційній скарзі позивача стосовно того, що, укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому, і власноручно його підписали (Анкета -заява від 06.03.2015 року), на підставі чого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 9000,00грн, а тому у неї виник обов`язок з повернення тіла кредиту, колегією суддів прийнято до уваги та стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу за тілом кредиту у визначеному розмірі.
При цьому, суд зауважує, що доказів отримання ОСОБА_1 коштів у сумі 12231,13грн (тіла кредиту) матеріали спраи не містять. Виписка про рух коштів клієнта жодним чином не вказує на встновлення для Позичальника тіла кредиту в сумі 12231,13грн, відтак, і підстави для стягнення таких сум відсутні.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Банком було сплачено 2270,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги – 3153,00 грн.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково та визначено до стягнення лише суму заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту), то вимоги банку задоволено на 51,93% (9000грн.*100/17329,55грн.).

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 2816,16 ((2270,00+3153,00)*51,93%) грн. за подачу позову та апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»,- задовольнити частково.
Заочне рішення Лохвицького районного суду Полтавської обалсті від 16 лютого 2021 року, - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» – 9000,00грн(дев`ять тисяч гривень) заборгованості за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту).
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»2816,16 (дві тисячі вісімсот істнадцять гривень 16коп.) грн. судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        Ю.В. Дряниця

                                                                       Л.І. Пилипчук 

Повний текст постанови виготовлено 23.04.2021 року.