УХВАЛА
03 червня 2021 року
м. Київ
справа № 488/1599/19
провадження № 61-8215ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 01 лютого 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Миколаївський глиноземний завод», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 321/02 від 14 березня 2019 року про звільнення його з роботи за пунктом 4 статі 40 КЗпП України; поновити його на роботі на посаді апаратника-гідрометалурга 4 розряду дільниці декомпозиції бізнес-одиниці «Ділянки кальцинації і декомпозиції» дирекції з виробництва (табель № 40361) з 15 березня 2019 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 березня 2019 року по день винесення рішення суду про поновлення на роботі.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення, Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2021 року залишено без змін.
13 травня 2021 року ОСОБА_1  звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 01 лютого 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року, яка не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду з огляду на наступне.
У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.
У касаційній скарзі заявник зазначає, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Подібний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати 
Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18). 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, 
але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір підлягає сплаті в розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюванної суми.
Аналіз касаційної скарги, доданих до неї матеріалів та оскаржуваних судових рішень не дозволяє встановити ціну позову в частині майнової вимоги, оскільки неможливо встановити суму заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу.
Як наслідок, заявнику необхідно самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги в частині позовних вимог майнового характеру, підтвердивши його розмір належними доказами (зокрема, позовна заява з визначеною ціною позову станом на день їх подання, відомості щодо середньомісячної заробітної плати, або сума, яка підлягає стягненню за час вимушеного прогулу) та сплатити його у розмірі 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням визначеної ціни позову.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду 
у складі Верховного Суду з 01 січня 2021 року має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
Частиною другою статті 393 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 
392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду міста Миколаєва від 01 лютого 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        М. Є. Червинська