ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" квітня 2021 р.           Справа№ 910/16211/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пашкіної С.А.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Андрієнка  В.В. 
 
За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.
представників сторін:
від позивача - Розум О.В. адвокат (довір. №06-5/375 від 04.01.2021);
від відповідача - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс"
на рішення           Господарського суду міста Києва від 08.02.2021
у справі № 910/16211/20 (суддя Трофименко Т.Ю.)
за позовом Комунального підприємства "Київпастранс"
до Адвокатського об`єднання "Український адвокат"
про виселення
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/16211/20 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:
- оскільки чинне законодавство не надає балансоутримувачу права виступати орендодавцем  щодо орендованого нерухомого майна та мати права орендодавця, відповідно, балансоутримувач не вправі заявляти вимогу  про зобов`язання орендаря повернути орендоване майно, як і повідомляти відповідачеві про відсутність наміру продовжити договір, отже балансоутримувач не має права замість  власника (орендодавця) вимагати виселення орендаря.
Не погоджуючись з рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій  просить  скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити  позовні вимоги.
В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:
- здійснюючи право господарського відання підприємство позивача  володіє, користується та розпоряджається майном, закріпленим за ним власником або уповноваженим органом, з обмеженням правомочності розпорядження щодо  окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених законодавством України;
- щодо захисту права господарського відання застосовуються положення  закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність  на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника (ч.4 ст. 136 ГК України).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Буравльова С.І., Андрієнка В.В.  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Київпастранс» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021, справу №910/16211/20 призначено на 07.04.2021.
Від відповідача (29.03.2021) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу  відповідач зазначає про те, що:
- за умовами договору від 02.04.2014 №1529 в разі відмови позивача продовжувати дію договору від 02.04.2014 позивач повинен був повідомити відповідача про свої наміри у період з 01.04.2017 по 01.05.2017, однак позивач такою можливістю не скористався, а направив на адресу відповідача лист про припинення  дії договору від 02.04.2014 лише 20.12.2017, тобто поза межами строку, передбаченого п.9.7 договору від 02.04.2014;
- дії позивача, а саме виставлення відповідачу рахунків за оренду спірного нерухомого майна свідчать  про визнання ним договору від 02.04.2014 продовженим.
В судове засідання апеляційного господарського суду 07.04.2021 не з`явився представник відповідача.
Враховуючи те, що відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка учасників судового процесу не визнана обов`язковою, неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, з урахуванням того, що відповідач висловив свою позицію щодо апеляційної скарги у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника відповідача.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судовою колегією встановлено.
Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 2 статті 509 ЦК України  передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно п.1 ч. 2  статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1  статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
02.04.2014 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради "Київської міської державної адміністрації" (орендодавець), АО "Український адвокат" (орендар) та КП "Київпастранс" (підприємство) був укладений договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №1529 (надалі - "Договір"), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець на підставі протоколу засідання конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади міста Києва Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №27 від 06.03.2014 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва; далі - об`єкт оренди, яке знаходиться за адресою: пр. Георгія Гонгадзе, 32 Б для розміщення їдальні, яке не здійснює продаж товарів підакцизної групи.
У відповідності до приписів  ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"  термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.
Частина 1  ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"  визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.
Відповідно до ч.1  ст.763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Пунктом 9.1. договору передбачено строк його дії - з 02.04.2014 до 31.03.2017.
На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв вказане вище приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі від 02.04.2014.
Відповідно до пункту 9.7 договору в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.  Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору.
За умовами пункту 9.4 чинність цього договору припиняється внаслідок:    припинення у разі    ліквідації орендодавця або орендаря, не виконання або систематичного неналежного виконання істотних умов договору, закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач після закінчення строку дії договору 31.03.2017 не повернув позивачу приміщення по акту прийому - передачі.
Відповідно до статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Згідно із частинами першою та другою статті 763 ЦК України  договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.
Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також передбачені у статті 764 ЦК України, якою визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Наведена норма визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.
У справі, що розглядається, орендоване майно є комунальним, а тому на ці правовідносини поширюється також дія статті 17 Закону України « Про оренду державного та комунального майна», який регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна підприємств, установ та організацій, що перебувають у комунальній власності, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в комунальній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває у комунальній власності.
Таким чином, відповідно до положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна" сторонами договору найму (оренди) з відповідними правами та обов`язками є наймодавець (орендодавець) і наймач (орендар).
Як встановлено, 02.04.2014 укладено тристоронній договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, за умовами якого орендодавцем є Департамент комунальної власності м. Києва    виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) орендарем - Адвокатське об`єднання «Український адвокат».
Третьою стороною зазначеного договору є балансоутримувач - Комунальне підприємство «Київпастранс», на якого згідно із зазначеним договором покладено лише обов`язок забезпечувати додержання вимог нормативно-правових актів із пожежної безпеки в переданих в оренду приміщеннях (пункт 4.3 спірного договору).
Судом правомірно зазначено про те, що саме власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина 1статті 317 Цивільного кодексу України), які він може реалізовувати на власний розсуд. Тобто лише власник має право визначати юридичну долю свого майна, у тому числі й шляхом надання майна іншим особам, а також повернення (вилучення) цього майна від відповідних суб`єктів.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (Закону № 2269-XII) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.
За частиною третьою статті 17 Закону № 2269-XII після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.
Водночас за частиною другою цієї ж статті у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Відсутність такого заперечення як в силу статті 764 ЦК України, так і за приписами частини другої статті 17 Закону № 2269-XII, може мати прояв у «мовчазній згоді» і в такому випадку орендар саме в силу закону (а не за власною ініціативою в порядку частини третьої статті 17 Закону № 2269-XII) може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми     закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.
Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 ЦК України.
Чинне законодавство не містить спеціальних вказівок щодо того, коли орендар вважається повідомленим чи способів такого повідомлення; у договорі сторони також не передбачили будь-які домовленості щодо того, коли вважається здійсненим повідомлення сторони про припинення чи зміну договору.
Оскільки чинне законодавство не надає КП «Київпастранс» права виступати орендодавцем щодо спірного нерухомого майна та мати права орендодавця, балансоутримувач не вправі заявляти вимогу про зобов`язання орендаря повернути орендоване майно.
Наявність у договорі від 02.04.2014 пункту 7.6, за змістом якого у разі закінчення/припинення дії договору орендар зобов`язаний повернути за актом приймання-передачі об`єкт оренди балансоутримувачеві, не впливає на те, що саме орендодавець має право звертатися до суду з позовом про повернення орендованого майна.
З урахуванням вищенаведеного та враховуючи те, що чинне законодавство не надає балансоутримувачу права виступати орендодавцем щодо орендованого нерухомого майна та мати права орендодавця, відповідно, балансоутримувач не вправі заявляти вимогу про зобов`язання орендаря повернути орендоване майно, як і повідомляти відповідачеві про відсутність наміру продовжити договір. Отже, балансоутримувач не має права замість власника (орендодавця) вимагати виселення орендаря.
Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 не підлягає скасуванню. 
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний  апеляційний господарський суд,

                                                  ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс"  залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі  №910/16211/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/16211/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення. 
В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 20.04.2021

Головуючий суддя                                                            С.А. Пашкіна 

Судді                                                                                С.І. Буравльов

                                                                                В.В.Андрієнко