ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7937/19                        Головуючий суддя І інстанції Аркатова К. В.
Провадження № 22-ц/818/4040/21                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2021 року                             м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 -Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря : Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 березня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Аркатової К.В., по справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення коштів за договором позики, 
встановив:

28 травня 2019 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,
 Позовна заява мотивована тим, що 19.03.2013 року відповідачем складено розписку про отримання від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти на купівлю та ремонт квартири у розмірі 70000 доларів США, які відповідач зобов`язалась повертати шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 500 доларів США щомісячно, 20 числа кожного місяця, починаючи з березня 2013 року. 
Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , після смерті останньої спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_3 . 11.04.2017 року ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого все належне майно заповів ОСОБА_1 , тобто позивачу у справі. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , після смерті якого він прийняв спадщину, 01.02.2019 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом.
Вказав, що 02 та 06 березня 2019 року на адресу відповідача направлено вимогу про повернення коштів, які проігноровані. Неповернута сума боргу з урахуванням розписок про часткове погашення заборгованості складає 3000 доларів США. Розрахунок суми судових витрат, які понесені позивачем складають 768,40 грн. за подання позову, 8836,60 грн. – за подання заяви про зменшення позовних вимог, 6400 грн. – витрати на правову допомогу. 
На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 з урахуванням зменшення позовних вимог 11.12.2019, просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 19.03.2013 року у розмірі 3000 доларів США, що складає суму у гривнях 72492,78 грн. та судові витрати.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права.
Вказав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги та доводи позовної заяви. При цьому вказав, що зобов`язання за договором позики має виконуватися відповідно до умов договору та вимог закону. За договором позики ОСОБА_2 зобов`язалась повертати шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 500 (п`ятсот) доларів США щомісячно, 20 числа кожного місяця, починаючи із березня 2013 року. Після смерті позико дався до мене перейшла вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія ,то як правонаступник відповідно до ст. 55 ЦПК України, ст. 512 ч.1 п.2 ЦК України, ст. 1218 ,1046, 1049, 1050 ЦК України маю право витребувати у відповідача виконання умов договору.
Твердження відповідача що позика була повернена у розмірі 1543367,20 грн., еквівалентом 68 252.17 дол. США є невірним, оскільки відповідно до договору позики повернення боргу повинно було відбуватися щомісячно до 20 числа у розмірі 500 дол. США в еквівалентно середнього курсу купівлі-продажу долара на день оплати, що і підтверджується наданими розписками про повернення боргу. Офіційний курс гривні щодо іноземних валют НБУ на 22.11.2019 року (курс гривні до долар) становить 24.16426200 до 1 долару). Розрахунок суми боргу в гривнях :3000 дол. США х 24.16426200 =72492, 78грн. Ціна позову складає : 3000 дол. США , що складає суму у гривнях 72492,78 грн.
Зазначив, що всього повернуто борг у сумі 67 тис. дол. США. залишок боргу складає 3000 дол. США, як зазначив у своїй постанові ВП ВС (справа № 373/2054/16-ц, 16.01.19 ) у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом (ВСУ у справі № 6-284цс17 від 1 березня 2017р.).
Вказав, що відповідачем надані докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу на загальну суму 12490 грн. не відповідає наданим відповідачем доказам та не є співрозмірними з витраченим часом.
У письмовому відзиві адвокат Доценко В.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку із участю в розгляді справи в апеляційній інстанції на користь відповідача 9500,00.
На обґрунтування вказав, що повернення грошей за розпискою від 19.03.2013 року відповідачем здійснювалось з випередженням, що підтверджується розписками на здійснену оплату. 
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази про порушення прав позивача в частині невиконання з боку відповідача зобов`язань за договором позики від 11.03.2013 року, вважає вимогу позивача про дострокове повернення суми залишку боргу за вказаним договором передчасною; викладені позивачем доводи не дають підстав вважати, що обраний ним спосіб захисту відповідає закону, оскільки жодних його прав у даному випадку відповідачем порушено не було, оскільки позивач повинен надати докази невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики, з настанням якого закон або договір пов`язує припинення цього зобов`язання та дострокового його виконання.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.
Судовим розглядом встановлено, що 19.03.2013 року ОСОБА_2  складено розписку, про те, що остання отримала від  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 на руки в борг грошові кошти в сумі 70000 доларів США на купівлю та ремонт квартири, зобов`язалася повернути позику щомісячно у розмірі 500 доларів США в еквіваленті по середньому значенню купівлі - продажу долара на день оплати, строк оплати становить кожне 20 число місця, починаючи з березня 2013 року, оригінал якої знаходиться у позивача (а.с.3).
11.04.2017 року ОСОБА_3 складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Кормілець Ю.М., реєстровий № 3-518, згідно якого останній на випадок смерті зробив розпорядження – все належне майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалося і взагалі все те на що він матиме право за законом на день смерті заповів ОСОБА_1 .
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 3233 від 02.03.2017 року. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
21.02.2019 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , а саме на земедьну ділянку розміром 0,1236 га за адресою: АДРЕСА_1 .
04.03.2019 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 направлено вимогу, згідно якої позивач у справі просив надати інформацію про виконання договору позики від 11.03.2013 року. Сплатити поточну заборгованість за названою розпискою, виконувати договір позики за укладеними раніше умовами та сплачувати грошові кошти.
Вказана вимога не отримана ОСОБА_2 згідно поштових повідомлень відправлення не вручене адресату.
Представником відповідача надані копію розписок про часткове погашення суми боргу за договором позики від 19.03.2013 року, а саме: 19.03.2013 року, 19.04.2013 року,20.06.2013 року, 17.05.2013 року, 16.07.2013 року, 20.08.2013 року, 21.09.2013 року, 20.10.2013 року, 20.11.2013 року, 20.12.2013 року, 19.01.2014 року, 20.02.2014 року, 14.03.2014 року, 20.04.2014 року, 20.05.2014 року, 20.06.2014 року, 16.07.2014 року, 15.08.2014 року, 18.09.2014 року, 20.10.2014 року, 18.11.2014 року, 17.12.2014 року, 20.01.2015 року, 15.02.2015 року на суму 500 доларів США кожний платіж; 15.03.2015 року – 4500 доларів США; 20.04.2015 року, 17.05.2015 року по 500 доларів США за кожну дату платежу; 17.06.2015 року – 2500 доларів США; 20.07.2015 року, 20.08.2015 року, 19.09.2015 року, 20.10.2015 року, 20.11.2015 року, 18.12.2015 року, 20.01.2016 року, 20.02.2016 року, 20.03.2016 року, 20.04.2016 року, 20.05.2016 року на суму 500 доларів за кожну дату платежу; 20.06.2016 року – 8500 доларів США; 24.07.2016 року – 8500 доларів США; 24.08.2016 року, 28.09.2016 року, 20.102016 року, 20.11.2016 року, 20.12.2016 року 20.01.2017 року по 500 доларів США за кожну дату платежу; 18.02.2017 року – 15000 доларів США; 18.03.2017 року, 22.04.2017 року, 28.05.2017 року, 22.06.2017 року, 23.07.2017 року, 15.08.2017 року, 15.09.2017 року, 17.10.2017 року, 15.11.2017 року, 15.12.2017 року, 15.01.2018 року, 15.02.2018 року, 18.03.2018 року по 500 доларів за кожну дату розрахунку. 
Тобто, залишок неповернутих коштів складає 3000 доларів США.

 Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Допускається пред`явлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Враховуючи викладене, позивач підтвердив факт отримання грошей відповідачем від  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розпискою.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом (стаття 1245 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (частина перша та друга статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2018 року в справі № 497/1870/16-ц (провадження № 61-1831св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 1268 ЦК України і вказано, що «прийняття спадщини має безумовний характер. Це означає, що приймаючи спадщину, спадкоємець не може обумовити правові наслідки цього правочину з настанням певної обставини. Тому спадкоємець не може обумовити прийняття спадщини прийняттям чи неприйняттям спадщини іншими спадкоємцями; не можна прийняти частину спадщини, а від решти відмовитись; так само не допускається прийняття лише спадкових активів з відмовою від пасивів (боргів) спадкодавця».

Аналіз статті 1268 та книги 6 ЦК України свідчить, що спадковому праву характерний принцип універсальності спадкового правонаступництва, який проявляється у тому, що на стадії прийняття спадщини вона розглядається як єдине ціле, незалежно від підстави спадкування. Тобто особа реалізує свої права як спадкоємця, приймаючи спадщину, незалежно від підстави спадкування (за законом чи за заповітом). За своєю сутністю прийняття спадщини - це односторонній правочин, який спрямований на набуття спадкового майна (спадщини). Для прийняття спадщини властивий універсальний характер, оскільки воно поширюється на всю спадщину, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась, тобто на всі спадкові активи і пасиви. Прийняття може мати місце лише стосовно всієї спадщини як єдиного цілого. Відповідно прийняття частини спадщини означає прийняття всієї спадщини.
Тому суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 є таким, що прийняв всю спадщину після смерті ОСОБА_3 , і йому належить право вимоги боргу за розпискою. 
Однак у даному випадку, з урахуванням дострокового погашення боргу позичальником строк повернення позики за договором від 19.02.2013 року ще не сплив. Суд першої інстанцїі дійшов обгрунтованого висновку, що виходячи з визначеного сторонами у договорі порядку повернення позики регулярними платежами по 500 доларів США щомісячно, а з урахуванням суми позики 70000 доларів США, строк дії вказаного договору становить 11 років і 8 місяців.
Крім того, направлена позивачем вимога відповідачу у справі не містить вимогу дострокового повернення грошових коштів за договором позики від 11.03.2013 року, а також - підстав для дострокового стягнення боргу, яких у даній справі не встановлено.
Тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність та передчасність позову. 
Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно  з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови   у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи  з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі  і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені  в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року  у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі   № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови  у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
У даній справі, на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу надано орієнтовний розрахунок суми судових витрат на суму 14000 грн.; копію квитанції про оплату угоди про надання правової допомоги № 13/09/2019 від 13.09.2019 року на суму 8490 грн.(а.с.144); акт фіксації надання правової допомоги від 20.01.2020 року на загальну суму 6500 грн.; квитанцію про сплати ОСОБА_2 адвокату Доценко В.В. 2000 грн. за адвокатські послуги від 10.12.2019 року та квитанцію на аналогічну суму від 12.10.2019 року (а.с.180 та на зв.).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність стягнутих витрат на правову допомогу, колегія суддів відхиляє, оскільки стороною відповідача надані суду докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу на загальну суму 12490 грн.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджено та перевірено наявні у матеріалах справи докази, відповідно до вимог закону, судом не допущено порушень вимог процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення вимог апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України відповідач має право на відшкодування за рахунок позивача понесених в суді апеляційної інстанції та належним чином підтверджених витрат відповідача на професійну правничу допомогу на суму 9500,00 гривень. 
Керуючись ст.ст.259, 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 березня 2021 року- залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у зв`язку із участю в розгляді справи в апеляційній інстанції на користь відповідача 9500,00 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 25 червня 2021 року.

Головуючий                                                                                        В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.