П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2914/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.   
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
01 червня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Іваненко Т.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
09.06.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади, в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати правовий акт індивідуальної дії, а саме п.3.1 рішення 81 сесії 1 скликання Полонської міської ради ОТГ від 12 грудня 2019 року №6 "Про відмову ОСОБА_1 в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж належної йому земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,2500 га, розташованої по АДРЕСА_1 , кадастровий №6823680500:01:001:0088 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд", що порушує права та інтереси позивача у сфері земельних відносин;
-зобов`язати вчинити дії, спрямовані на відновлення та реалізацію конституційних прав позивача на вказану земельну ділянку.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.11.2020 позов задоволено:
-визнано протиправним та скасовано пункт 3.1 рішення вісімдесят першої сесії І скликання Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади від 12.12.2019 №6 "Про надання у користування, передачу у власність земельних ділянок фізичним та юридичним особам, внесення змін до рішень сесій міської ради";
-зобов`язано Полонську міську раду об`єднаної територіальної громади повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.11.2019 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
22.02.2021 від позивача, через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 03.07.2001 між ОСОБА_2 (даритель) та ОСОБА_1 (обдарований)  укладено договір дарування житлового будинку та надвірних споруд, відповідно до пункту 1.1 якого обдарований прийняв в дар одноповерховий, дерев`яний, дах критий залізом, житловий будинок, що значиться в плані літерою "А-І", хлів дерев`яний - "Б" та гараж каркасний - "В", які розташовані на земельній ділянці площею п`ять тисяч шістсот кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 без номера.
Відповідно до архівного витягу з рішення Бражинецької сільської ради від 12.10.1993 №4 "Про передачу землі в приватну власність громадянам" земельна ділянка на якій знаходиться подароване позивачу нерухоме майно, була передана у власність ОСОБА_3 , який згідно  довідки Полонської міської ради ОТГ від 26.05.2017 №400, продав 21.05.1998   будинок ОСОБА_2 .
Вказані обставини, також встановлені рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 20.02.2018 у справі №681/786/17, яке набрало законної сили 03.04.2018, також встановлені вказані обставини.
В подальшому, ТОВ "Поділляземінвест" виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6823680500:01:001:0088, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
22.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,2500 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6823680500:01:001:0088 та передати у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Згідно з пунктом 3.1 витягу з рішення вісімдесят першої сесії І скликання Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади від 12.12.2019 №6 "Про надання у користування, передачу у власність земельних ділянок фізичним та юридичним особам, внесення змін до рішень сесій міської ради" заяву ОСОБА_1 щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,2500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6823680500:01:001:0088, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з метою передачі у приватну власність, залишено без задоволення у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка накладається на земельну ділянку, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої надано гр. ОСОБА_4 відповідно до п.п. 11 п.1.2. додатку 2 рішення №6 50-ї чергової сесії Полонської міської ради І скликання від 22.06.2018.
Вказана відмова слугувала підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість тверджень відповідача, що обов`язковою умовою прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки є відсутність попереднього надання відповідного дозволу на відведення цієї ж земельної ділянки іншим юридичним чи фізичним особам, оскільки отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування чи у власність.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Згідно з частиною 1  статті 122 ЗК України  сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до статті 59 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон №280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі   рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
У пункті 34 частини першої  статті 26 Закону №280/97-ВР закріплено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
За приписами положень статті 1 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою-сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.
Статтею 25 цього Закону врегульовано, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою, зокрема, є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).  
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 ЗК України.
Так, частинами 1 та 2 вказаної статті передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч.7 ст.118 ЗК України).
За приписами ч.9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
З наведених положень вбачається, що стаття 118 ЗК України поширюється на випадки, коли земельна ділянка підлягає передачі, в т.ч., і на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 травня 2020 року у справі №464/6552/17. 
В свою чергу, перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду врегульовано статтею 120 ЗК України.
За правилами ч.1 та 2 даної статті, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Вказані правові норми кореспондуються з приписами  статті 30 ЗК України, чинної на час укладення договору дарування житлового будинку та надвірних споруд від 03.07.2001, згідно якої при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. 
Як з`ясовано під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 згідно договору дарування від 03.07.2001 набув право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 без номера. 
За нормами земельного законодавства позивач одночасно з набуттям 03.07.2001 права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, набув право і на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею до 0,25 га. 
При цьому, як зазначено судом першої інстанції, відповідач не заперечував правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на житловий будинок та надвірні споруди за   договором від 03.07.2001.
Разом з тим,  згідно з архівним витягом Архівного відділу Полонської районної державної адміністрації від 23.05.2017 №342,  рішенням Бражинецької сільської ради від 12.10.1993 №4 сільської ради народних депутатів вирішено передати у приватну власність ОСОБА_3 (власнику житлового будинку до ОСОБА_2 ) земельну ділянку площею 0,56 га, у тому числі 0,25 га - для обслуговування житлового будинку, 0,31 га-для ведення особистого підсобного господарства. 
Крім того, за змістом довідки Полонської міської ради ОТГ від 16.11.2017 №93, відповідно до Декрету КМУ "Про приватизацію земельних ділянок" від 26.12.1992, рішенням Бражинецької сільської ради №4 від 12.10.1993 гр. ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку розміром 0,56 га, проте акти на право власності не видавалися, але в паспорті особи ставилися штампи, в яких зазначалась площа земельних ділянок, які передані у власність.
Таким чином, позивач, як власник вищезазначеного будинку, мав обгрунтовані підстави для виготовлення документів, необхідних для оформлення права власності на земельну ділянку, на якій будинок розташований, в межах норм безоплатної передачі для даної категорії земель. 
В той же час, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відмовлено в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,2500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6823680500:01:001:0088, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з метою передачі у приватну власність, з підстави накладення цієї земельної ділянки на земельну ділянку, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої надано гр. ОСОБА_4 відповідно до п.п. 11 п.1.2. додатку 2 рішення №6 50-ї чергової сесії Полонської міської ради І скликання від 22.06.2018.
Між тим, колегія суддів  звертає увагу, що законодавцем визначено вичерпний перелік підстав за яких суб`єкт владних повноважень може відмовити у затвердженні проекту землеустрою (технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)). Поряд з цим, підстава відмови, зазначена в спірному пункті рішення, у зазначеному переліку відсутня.
Окрім іншого, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, станом на 22.06.2018  (дата надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої надано гр. ОСОБА_4 ) ОСОБА_1 вже набув право власності на житловий будинок з господарськими спорудами.
Стосовно доводів апелянта, що обов`язковою умовою прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки є відсутність попереднього надання відповідного дозволу на відведення цієї ж земельної ділянки іншим юридичним чи фізичним особам, колегія суддів звертає увагу останнього на те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 05 березня 2020 року у справі №305/893/17, від 02 квітня 2020 року у справі №308/1004/16 та від 23 квітня 2020 року у справі №569/14686/16-а.
Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №569/14686/16-а зокрема зауважив, що право на землю гарантовано однаково і у рівному обсязі усім без виключенням громадянам відповідно до Конституції та законів України. Отже, у разі звернення декількох осіб з клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення однієї і тієї ж самої земельної ділянки у власність або в користування Міськрада, як орган, уповноважений на розпорядження землями комунальної власності, не може відмовити у наданні такого дозволу жодній з цих осіб, якщо ними дотримані усі вимоги, передбачені статтею 118 стосовно оформлення таких клопотань та комплектності доданих до них документів. У такому випадку, прийняті органом місцевого самоврядування рішення, вчинені ним дії або бездіяльність не породжує взаємного впливу на права цих осіб, оскільки вищезгадані клопотання є самостійним і окремим предметом розгляду і стосуються прав лише їх заявників, які, до того ж, на цій стадії не мають жодних юридичних підстав володіти, розпоряджатися або ж користуватися земельною ділянкою, а лише виявили бажання (проявили інтерес) стосовно отримання її у власність або в користування.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника, як на підставу для відмови в задоволенні заяви   ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що ОСОБА_4 буде позбавлена можливості завершити розпочату останньою процедуру отримання у приватну власність земельної ділянки. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування пункту 3.1 рішення вісімдесят першої сесії І скликання Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади від 12.12.2019 №6 "Про надання у користування, передачу у власність земельних ділянок фізичним та юридичним особам, внесення змін до рішень сесій міської ради".
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Іваненко Т.В.