ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                      Головуючий І інстанції: Горшкова О.О.
29 червня 2021 р.	Справа № 520/1970/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про визнання протиправними та скасування постанов, -
В с т а н о в и в:
09.02.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень (а.с. 40-44), просить:
- визнати протиправними та скасувати винесенні відповідачем приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. (далі – приватний виконавець) в межах виконавчого провадження ВП № 63974134 постанови, у тому числі: "Про відкриття виконавчого провадження" від 22.12.2020 року, "Про стягнення з боржника основної винагороди" від 22.12.2020 року, "Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій" від 22.12.2020 року, "Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника" від 28.12.2020 року, «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника" від 28.12.2020 року.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням приписів ст. 24 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі – Закон № 1404-VIII), оскільки виконавче провадження відкрито не за місцем його проживання, перебування або знаходженням майна з порушенням правил територіальної діяльності, отже, підлягає визнанню протиправною та скасуванню. Зазначає, що адреса, зазначена у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 63974134 від 22.12.2020 року м. Київ не має до нього жодного відношення. 
Заперечуючи проти вимог позивача, у відзиві на адміністративний позов приватний виконавець вказує, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Відповідач зазначає, що виконавче провадження відкрито на підставі даних, зазначених стягувачем, який в силу приписів ч. 1 ст. 24 Закону № 1404-VIII наділений правом вибору місця відкриття виконавчого провадження. Окрім цього, у виконавчому написі приватного нотаріусу вказано місце проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 .
Крім того, відповідач вказує, що чинною редакцією Закону № 1404-VIII не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 року у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Судове рішення вмотивоване тим, що    на момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 11350 від 30.11.2020 року, в якому було вказано адресу місця проживання боржника: АДРЕСА_2 , що знаходиться в межах відповідного виконавчого округу, у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. були всі визначені   законом   підстави для винесення оскаржуваної постанови та відкриття виконавчого провадження.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. 
Аргументує вимоги апеляційної скарги позивач фактично тим, що наведено ним у позові.
На час розгляду справи відповідач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
          За приписами   ст. 268 КАС України   у справах, визначених статтями   273 - 277,   280 - 283,   285 - 289   цього   Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1   ст. 268 КАС України).
          Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2   ст. 268 КАС України).
          Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3   ст. 268 КАС України).
За приписами   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).   Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України скасуванню, з наступних підстав.
За приписами ч. 2   ст. 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Умови і порядок виконання на території України судових рішень визначаються      Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»      (далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до      ст. 1 Закону № 1404-VIII      виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені      Конституцією України, цим      Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього      Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього      Закону      підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 3 ч. 1      ст. 3 Закону № 1404-VIII      відповідно до цього      Закону      підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.
Відповідно до ч. 1      ст. 5 Закону № 1404-VIII      примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим      Законом      випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються      Законом України від 02.06.2016 року статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року №   1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі – Закон №   1403-VIII)
Відповідно до ч. 1      ст. 3 Закону      1403-VIII      завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
За текстом ч. 1      ст. 4 Закону №            1403-VIII, діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
Державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність (ч. 2      ст. 4 Закону №   1403-VIII).
Відповідно до ч. 1      ст. 27 Закону №      1403-VIII      фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного      Законом № 1404-VIII. 
Згідно з п. 1 ч. 1      ст. 26 Закону №            1404-VIII      виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у      статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За текстом частини першої      статті 4 Закону №      1404-VIII      у виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;
2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;
4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);
5) реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);
6) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;
7) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);
8) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
   Відповідно до ч. 1      ст. 24 Закону №      1404-VIII      виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (ч. 2      ст. 24 Закону №      1404-VIII).
Відповідно до ч. 4      ст. 24 Закону №   1404-VIII      виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Згідно з ч. 5 ст. 24 Закону №      1404-VIII      у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
Відповідно до ч. 1, 2 і 6      ст. 25 Закону №   1403-VIII      виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до      Закону № 1404-VIII   знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Відповідно до ч. 5      ст. 26 Закону №      1404-VIII      виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати      декларацію про доходи      та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно з ч. 1      ст. 28 Закону № 1404-VIII      копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої      статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Відповідно до ч. 1, 6      ст. 29 Цивільного кодексу України      (далі -      ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
За текстом статті 3 Закону України від 11.12.2003 року №   1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»      (далі - Закон № 1382-IV):
вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;
місце перебування   -   адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;
місце проживання   - житло, розташоване на      території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;
документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист;
реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно з ч. 10      ст. 6 Закону № 1382-IV      реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 11      ст. 6 Закону № 1382-IV).
   Відповідно до норм ч. 1      ст. 4 Закону України від 20.11.2012      року №      5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»   (далі - Закон №   5492-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим   Законом   інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих      Конституцією України      свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим   Законом   документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до п. 14 ч. 1      ст. 7 Закону № 5492-VI   до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).
Згідно з частиною другою цієї статті, у разі відсутності інформації, передбаченої зокрема, пунктами 9-14 частини першої цієї статті, вноситься відповідна відмітка.
Відповідно до п. 10 ч. 4      ст. 4 Закону № 1404-VІІІ      виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Спірним питанням у цій справі є застосування норм   статті 24 Закону №   1404-VIII      в частині правомірності відкриття виконавчого провадження за місцем проживання боржника, вказаному у виконавчому документі та/або заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідач не мав правових підстав для відкриття виконавчого провадження, адже місце проживання боржника (позивача) знаходиться поза межами його виконавчого округу. У цьому зв`язку зазначив, що місце виконання рішення має визначатися за зареєстрованим місцем проживання боржника.
Як установлено судовим розглядом, згідно з витягом з Єдиного реєстру приватних виконавців, приватний виконавець Малкова Марія Вікторівна, здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва (а.с. 11).
21.12.2020 року на адресу приватного виконавця надійшла заява ТОВ «Вердикт Капітал» про примусове виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. за № р. 113150 від 30.11.2020 року, про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 40.311,73 грн (а.с. 138).
          Адреса місця реєстрації боржника у заяві зазначена: АДРЕСА_3 ,  адреса проживання: АДРЕСА_2 .
          Як убачається із Анкети № 080100001841 для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк», при її укладенні позивач ОСОБА_1 надавав паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Київським МРРВ ХМУ УМВС України в Харківській області 24.03.2003 року, та повідомляв адресу своєї реєстрації та фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 (а.с. 139-141).
          Звертаючись до суду із даним позовом, позивач ОСОБА_1 надав копії сторінок паспорту серії НОМЕР_1 , виданий Київським МРРВ ХМУ УМВС України в Харківській області 24.03.2003 року, із аркуша 11 якого вбачається, що з 17.08.2017 року місцем його проживання є АДРЕСА_5 (а.с. 34).
Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, колегія суддів констатує, що відповідач, ухваливши спірну постанову про відкриття виконавчого провадження за повідомленим стягувачем місцем проживання боржника (позивача у справі), яке не є його (боржника) зареєстрованим місцем проживання, й за відсутності належного підтвердження того, що останній має чи будь-коли мав (зокрема, на дану винесення спірної постанови) майно на території міста Києва чи фактично там проживав, діяв неправомірно. Колегія суддів зауважує, що визначальним при визначенні місця виконання рішення і, відповідно, виконавчого округу, у межах якого приватний виконавець може вчиняти виконавчі дії, має бути зареєстроване місце проживання боржника (у виконавчому провадженні).
У цій справі встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача є: АДРЕСА_4 , а з 17.08.2017 року АДРЕСА_5 , доказів, які б підтверджували, що позивач (боржник у виконавчому провадженні) працює чи має майно у місті Києві, відповідач, доводячи правомірність спірної постанови, не надав.
За встановлених в цій справі обставин і з урахуванням наведеного правового регулювання колегія суддів, приходить до висновку, що при відкритті виконавчого провадження приватний виконавець Малкова М.В. володіла достовірною інформацією про місце проживання боржника, та за відсутністю законних підстав для прийняття виконавчого документа, відкрила виконавче провадження про стягнення коштів з фізичної особи (позивача), зареєстроване місце проживання якого знаходиться у місті Харкові.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 20.05.2021 року 520/16651/2020, від 05.05.2021 у справах № 280/5862/20, № 160/15005/20, № 620/2957/20 від 29.04.2021 у справі №300/3258/20.
Зважаючи на наведені мотиви, аргументи відповідача про те, що у виконавчому документі зазначено адресу фактичного місця проживання позивача, яка є київською, не спростовує того, що місце виконання рішення (у значенні   ст. 24 Закону № 1404-VIII) має визначатися за зареєстрованим місцем проживання боржника.
На підставі цього, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова приватного виконавця Малкової М.В. про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2020 року № 63974134 є протиправною та підлягає скасуванню.
          Щодо інших оскаржуваних постанов, прийнятих в межах даного виконавчого провадження № 61311235, колегія суддів зазначає, що згідно   ст. 42 Закону № 1404-VIII   кошти виконавчого провадження складаються з: 
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому   статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача; 
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. 
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
За приписами ст. ст.   26,   27 Закону № 1404-VIII,   ст. 31 Закону № 1403-VІІІ   приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.
Крім іншого, нормами   ст. 56 Закону № 1404-VIII   передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника; постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна; арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. А відповідно до   ст. 48 Закону №1404-VIII   звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації; про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Відповідно до ч. 1   ст. 68 Закону № 1404-VIII   стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Системний аналіз вказаних норм, свідчить про те, що прийняттю таких постанов як про арешт коштів боржника; про арешт майна боржника; про стягнення з боржника основної винагороди; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника передує відкриття виконавчого провадження. В той же час, як встановлено судовим розглядом постанова про відкриття виконавчого провадження № 63974134, була прийнята з порушенням вимог   Закону № 1404-VIII.
Відповідно до ч. 2   ст. 18 Закону № 1404-VIII   виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відтак, зважаючи на протиправність прийняття відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження № 63974134, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані постанови, прийняті у даному виконавчому провадженні № 63974134 "Про стягнення з боржника основної винагороди" від 22.12.2020 року, "Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій" від 22.12.2020 року, "Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника" від 28.12.2020 року, «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника" від 28.12.2020 року також не можуть відповідати критеріям правомірності, встановлених в ч. 2   ст. 2 КАС України.
При цьому, колегія суддів зауважує, що встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаному критерію для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.
Оскільки наведені вище обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів, задовольняючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасовує судове рішення та приймає нове про задоволення позовних вимог.
Інші доводи апеляційної скарги позивача на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).   
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині < > є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).
Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про задоволення вимог ОСОБА_1 , колегія суддів, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, приймає рішення про стягнення з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у загальній сумі 2.270 грн. 
На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 287, 271, 272, 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни про відкриття виконавчого провадження № 63974134 від 22 грудня 2020 року з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем за № р. 113150 від 30 листопада 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у розмірі 40.311,73 грн. (сорок тисяч триста одинадцять гривень сімдесят три копійки).
Визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни в межах виконавчого провадження ВП № 63974134 "Про стягнення з боржника основної винагороди" від 22 грудня 2020 року, "Про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій" від 22 грудня 2020 року, "Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника" від 28 грудня 2020 року, «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника" від 28 грудня 2020 року.
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни (РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, буд. 6, офіс 14) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП:   НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2.270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень). 
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
          
          Постанова складена і підписана 29 червня 2021 року.