ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19705/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 червня 2021 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          головуючий суддя                    Грибан І.О., 
          судді:                                         Ключкович В.Ю.,
                                                  Парінов А.Б.

          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
У С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просила:
          - визнати протиправним і скасувати наказ Національного агентства з питань запобігання корупції від 23.07.2020 №635-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 »;
           - поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді головного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків із ЗМІ з 24.07.2020;
          - стягнути з Національного агентства з питань запобігання корупції на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 24.07.2020 по момент винесення рішення у даній справі;
          - допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.  
          Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов повністю. 
          Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а висновки, викладені у судовому рішенні, не відповідають дійсним обставинам справи. 
          Зокрема, вказує на те, що структура НАЗК була штучно переформатована, а відділ інформаційної політики та зв`язків із ЗМІ, в якому вона працювала, лише перейменовано у відділ комунікацій та інформаційної політики без зміни основних завдань і функцій. При цьому посада головного спеціаліста, яку вона обіймала у відділі інформаційної політики та зв`язків із ЗМІ, наказом НАЗК, яким затверджено його нову структуру та штатний розпис, не скорочено. Відповідачем порушено процедуру звільнення, оскільки їй не запропоновано для працевлаштування жодної посади, незважаючи на те, що у відділі комунікацій та інформаційної політики було три вакантні посади головного спеціаліста. Також не враховано її переважного права на залишення на роботі, оскільки за період роботи вона не притягувалася до дисциплінарної відповідальності, отримала позитивну оцінку своєї роботи у 2019 році, що підтверджує її компетентність та професіоналізм.
          Також, зазначає, що при її звільненні не підлягала застосуванню стаття 87 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 №440-IX, який набрав чинності 13.02.2020, і яким до указаної статті внесено зміни, зокрема, шляхом доповнення її нормою про надання суб`єкту призначення або керівнику державної служби права пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності) при звільненні на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, мотивуючи тим, що трудовий договір між нею та НАЗК укладено до 13.02.2020, тому названий Закон підлягає застосуванню в редакції, що діяла станом на час укладення цього договору.           Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
          Від Національного агентства з питань запобігання корупції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому  зазначено, що  звільнення проведено на підставі та відповідно до вимог Закону України «Про державну службу», зокрема ч.3 ст. 87 Закону . Зазначеною правовою нормою, на час виникнення спірних правовідносин, передбачено можливість припинення державної служби і звільнення державного службовця, зокрема, внаслідок скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців. При цьому відповідач не зобов`язаний пропонувати  позивачці при звільненні зайняття  будь-якої іншої вакантної посади. Норми Кодексу законів про працю України в даному випадку не підлягали застосуванню, оскільки пріоритетним є застосування норм спеціального законодавства, а саме Закону України «Про державну службу».
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет  законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
          Судом першої інстанції з матеріалів справи встановлено, згідно наказу НАЗК від 18.06.2019 №272-к/тр ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків із ЗМІ з 02.07.2019.
          Наказом НАЗК від 28.02.2020 №74/2020 «Про упорядкування структури Національного агентства з питань запобігання корупції» ліквідовано відділ інформаційної політики та зв`язків із ЗМІ.
          Відповідач листом від 02.03.2020 №100-18/7210/20 повідомив ОСОБА_1 про ліквідацію вищевказаного відділу, попередивши її про наступне звільнення у зв`язку із скороченням займаної нею посади. З указаним повідомленням вона ознайомилася 02.03.2020, що підтверджується її підписом на примірнику цього листа.
          Наказом НАЗК від 23.07.2020 №635-к/тр позивачку звільнено з посади головного спеціаліста відділу інформаційної політики та зв`язків із ЗМІ у зв`язку із скороченням посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з 24.07.2020.
          Такі обставини зумовили звернення позивача до суду з адміністративним позовом.
          Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач була звільнена з посади із дотриманням вимог Кодексу законів про працю України, Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про запобігання корупції».
          Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини,  колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Спеціальним Законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях є  Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII.
Відповідно до пункту 4 частини 1  статті 83 Закону України «Про державну службу»  державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті  87,  87-1  цього  Закону).
Згідно пункту 1 частини 1  статті 87 Закону України «Про державну службу»  підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Відповідно до  статті 5 Закону України «Про державну службу», правове регулювання державної служби здійснюється  Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби (частина перша).
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим  Законом, якщо інше не передбачено законом (частина друга).
          Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частина третя).
          Отже, за загальним правилом, відносини щодо, зокрема, припинення державної служби регулюються  Законом України «Про державну службу». Застосування до відносин щодо припинення державної служби законодавства про працю можливе лише в частині відносин, що не врегульовані  Законом України «Про державну службу», який по відношенню до  Кодексу законів про працю України  є спеціальним  законом, що регулює правовідносини, в тому числі щодо припинення державної служби.
          Положеннями пункту 4 частини першої  статті 83 Закону України «Про державну службу» визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті  87,  87-1  цього  Закону).
          Згідно  статті 87 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент попередження позивача про подальше його звільнення), підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини першої).
          Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про подальше звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення (абзац перший частини третьої).
          Зазначені зміни до абзацу першого частини третьої  статі 87 Закону України «Про державну службу» було внесено  Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14.01.2020 №440-IX, який набрав чинності 13.02.2020, тобто до моменту попередження позивача про його подальше звільнення.
          Таким чином, редакцією  Закону України «Про державну службу», яка почала діяти з 13.02.2020, передбачено право, а не обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати державному службовцю, якого попереджено про подальше звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої  статті 87 Закону України «Про державну службу», будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі, що спростовує твердження позивача про наявність у відповідача обов`язку перед звільненням позивача запропонувати йому усі вакантні посади, у тому числі, вакантні посади, які були рівнозначними посаді, займаній позивачем, та відповідали освіті, кваліфікації та досвіду позивача.
          Судом встановлено, що  наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 28.02.2020 №74/20 «Про упорядкування структури Національного агентства з питань запобігання корупції» ліквідовано, зокрема, відділ інформаційної політики та зв`язків із ЗМІ, в якому позивач займала посаду головного спеціаліста відділу інформаційної політики та зав`язків із ЗМІ.
          Ліквідація структурного підрозділу державного органу відповідно до пункту 1 частини першої  статті 87 Закону України «Про державну службу» є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.
          До того ж, затвердження нової структури НАЗК призвело до скорочення чисельності штату установи, зокрема, чисельність відділу комунікацій та інформаційної політики визначено у складі 5 одиниць, на одиницю менше, ніж передбачалося у ліквідованому відділі інформаційної політики та зв`язків із ЗМІ.
          Позивач посилається на фактичну відсутність ліквідації відділу комунікацій та інформаційної політики, оскільки наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 28.02.2020 р. №74/20 «Про упорядкування структури Національного агентства з питань запобігання корупції» утворено в структурі НАЗК відділ комунікацій та інформаційної політики, аналогічний за функціями.
           Колегія суддів зазначає, що ліквідація державного органу в цілому, без перерозподілу в установі покладених на неї повноважень, передбачена окремим пунктом частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» як окрема підстава для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, тоді як зміна структури державного органу не передбачає припинення виконання нею будь-яких повноважень. Законодавством не визначено форми зміни структури державної установи, оскільки установа складається з окремих підрозділів (з різними назвами), то зміна структури може мати місце у формі ліквідації певних підрозділів, утворення нових, тощо.
          Наявними матеріалами справи  підтверджується, що 02.03.2020 р. ОСОБА_1 під підпис надано на ознайомлення попередження про наступне звільнення з посиланням на пункт 1 частини першої  статті 87 Закону України "Про державну службу", наказ НАЗК від 28.02.2020 р. №74/20 "Про упорядкування структури Національного агентства з питань запобігання корупції", згідно з яким ліквідується відділ інформаційної політики та зв`язків із ЗМІ.
          Отже звільнення мало місце не раніше ніж за 30 календарних днів після попередження - 23.07.2020 р.
          Щодо забезпечення існувавших на час прийняття позивачки на роботу гарантій у разі звільнення, зокрема обов`язку пропонувати перед звільненням інші   вакантні  посади,  то як вже зазначалося вище, діючим на час звільнення позивачки законом прийняття такого рішення віднесено на розсуд суб`єкта призначення або керівника державної служби.
          Разом з тим, відповідно до абз.3 ч.3 ст.87 Закону ( на час звільнення позивача)  за державному  службовцю, якого звільнено на підставі  пункту 1  частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, гарантувалося право протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення бути призначеним на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
          Також, колегія суддів вважає правомірним відхилення судом першої інстанції доводів  позивача про недотримання відповідачем вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №256 «Деякі питання забезпечення трудових прав державних службовців, працівників державних органів, підприємств, установ та організацій на час встановлення карантину у зв`язку із загостренням ситуації, пов`язаної з поширенням випадків гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», підпунктом 1 пункту 2 якої рекомендовано підприємствам, установам та організаціям незалежно від форми власності на час встановлення карантину не звільняти працівників, які виконують визначену трудовим договором роботу вдома, та працівників, які перебувають у відпустці без збереження заробітної плати на період карантину, з підстав, установлених пунктами 3, 4 і 5 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.
          Колегія суддів вважає, що указана правова норма не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах з огляду на те, що вона має рекомендаційний характер та стосується працівників, до переліку яких позивач не відноситься, а підстави звільнення таких працівників є відмінними від підстав звільнення ОСОБА_1 .
          Відповідно до частини 1   статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу.
          Згідно з частиною 2   статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем дотримано порядок звільнення позивача з державної служби, який визначено чинними на час прийняття спірного наказу нормами   Закону №889-VIII  .
          Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
          За таких обставин колегія суддів не вбачає підтверджень наведеним позивачем аргументам в апеляційній скарзі, та вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, надано оцінку кожному доводу позивача, у зв`язку з чим підстави для скасування рішення суду першої інстанції від 05 березня 2021 року відсутні.
          Згідно   статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.           Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до   статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.         
           Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.    
          Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2021 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

          Головуючий суддя                                                            І.О. Грибан

          Судді:                                                                                В.Ю. Ключкович

                                                                                          А.Б. Парінов

          (повний текст постанови складено 16.06.2021р.)