Постанова                                           
Іменем України                      
 
02 червня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 766/11996/18
провадження № 61-15489св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,          
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», Державне підприємство «Сетам», Приватне підприємство «АРМ-АГРО», 
треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Манікін Дмитро Сергійович, приватний нотаріус Каховського районного нотаріального округу Коршунова Людмила Анатоліївна, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справуза позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного підприємства «Сетам», Приватного підприємства «АРМ-АГРО», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Манікін Дмитро Сергійович, приватний нотаріус Каховського районного нотаріального округу Коршунова Людмила Анатоліївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягненого за виконавчим написом майна, визнання недійсними електронних торгів з реалізації нерухомого майна, визнання недійсним та скасування акта приватного виконавця, визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування запису про державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна
 
за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на постанову Херсонського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у складі колегії суддів:  Вейтас І. В., Бездрабко В. О., Приходько Л. А.,
 
ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У  червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточнивши який просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. іпотеки від 09 листопада 2017 року за реєстровим номером 26357 про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню;
повернути у власність ОСОБА_1 стягнене за виконавчим написом майно - комплекс нежитлових будівель пекарні на АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсними електронних торгів з реалізації зазначеного комплексу нежитлових будівель пекарні; визнати недійсним та скасувати акт приватного виконавця від 26 квітня 2018 року про реалізацію предмета іпотеки; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за реєстровим номером 487, видане 19 липня 2018 року на ім`я Приватного підприємства «АРМ-АГРО» (далі - ПП «АРМ-АГРО») приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Коршуновою Л. А.; скасувати запис про державну реєстрацію за ПП «АРМ-АГРО» об`єкта  нерухомого майна - комплексу нежитлових будівель пекарні на АДРЕСА_1 .
 
На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 19 червня 2008 року між ним і Акціонерним комерційним банком «Укрсоцбанк», правонаступником якого                  є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк», банк), укладено договір про надання кредитної лінії № Ф080824П (далі - кредитний договір), за умовами якого він отримав 29 000,00 дол. США, зі сплатою 14 % річних,                            з кінцевим терміном користування 18 червня 2018 року.
 
Унаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору банк звернувся до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків із заявою про дострокове стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Рішенням третейського суду від 28 липня 2010 року позов банку задоволено частково, стягнено з ОСОБА_1 на користь банку 269 092,84 грн заборгованості за кредитним договором. 
 
Разом з тим 09 листопада 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. вчинив нотаріальний напис за реєстровим номером 26357, на підставі якого з ОСОБА_1 рекомендував стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 62 860,65 дол. США.
 
11 грудня 2017 року приватний виконавець Манікіним Д. С. відкрив виконавче провадження № 55356549 з виконання виконавчого напису нотаріуса,   21 грудня 2017 року описав та наклав арешт на нежитлові будівлі пекарні, розташованої на АДРЕСА_1 , які належали на праві власності ОСОБА_1 .
 
Виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню, оскільки сума вказана нотаріусом не є безспірною, адже приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису посвідчив право банку  на стягнення грошових сум, які банк не мав права нараховувати у зв`язку зі зміною строку дії договору.
 
Посилаючись на наведене, позивач просив позовні вимоги задовольнити.
 
Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 03 жовтня 2018 року залучено до участі у справі співвідповідачами: Державне підприємство «Сетам» (далі - ДП «Сетам») та Приватне підприємство «АРМ-АГРО»; третіми особами: приватного нотаріуса Каховського районного нотаріального округу Коршунову Л. А. та приватного виконавця Манікіна Д. С.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Каховський міськрайонний суд Херсонської області рішенням від 10 жовтня                    2019 року в задоволенні позову відмовив.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорюваний виконавчий напис вчинено відповідно до закону та в межах повноважень нотаріуса, доказів на спростування такого висновку позивач не надав. Оскільки виконавчий напис приватного нотаріуса визнаний таким, що відповідає вимогам закону, тому всі виконавчі дії, які проводилися з його виконання приватним виконавцем Манікіним Д. С., вчинені на підставі закону і в межах його компетенції.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду 
Херсонський апеляційний суд постановою від 23 вересня 2020 року рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10 жовтня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Визнав таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 09 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу                 Чуловським В. А., зареєстрований в реєстрі за № 26357, про звернення стягнення на комплекс нежитлових будівель - перукарню, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Визнав недійсними електронні торги та протокол № 324895 проведення електронних торгів від 28 лютого 2018 року з реалізації вказаного комплексу нежитлових будівель пекарні. Визнав недійсним акт приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д. С. від 26 квітня 2018 року про реалізацію предмета іпотеки, а саме комплексу нежитлових будівель пекарні на АДРЕСА_1 . Скасував свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів за реєстровим номером 487, видане 19 липня 2018 року на ім`я ПП «АРМ-АГРО» приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу      Коршуновою Л. А. Скасував запис про державну реєстрацію за ПП «АРМ-АГРО» об`єкта нерухомого майна - вказаного комплексу нежитлових будівель, вчинений 19 липня 2018 року приватним нотаріусом Коршуновою Л. А. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що початок прострочення та нарахування заборгованості позивача за кредитним договором, згідно                       з наданим нотаріусу розрахунком, починається з 10 листопада 2008 року, тобто поза межами строку, визначеному статтею 88 Закону України «Про нотаріат», де передбачено, що умовою вчинення виконавчого напису є те, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, подані банком нотаріусу документи не підтверджували безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, у зв`язку з чим виконавчий напис нотаріуса вчинений                          з порушенням вимог закону і є таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилася примусова процедура продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, є таким, що не підлягає виконанню, відповідно, підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними прилюдних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису, та інші похідні від них вимоги.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та пояснень на неї, їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 19 жовтня 2020 року,                  АТ «Альфа-Банк» просить скасувати постанову Херсонського апеляційного суду            від 23 вересня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та закрити провадження у справі у зв`язку з порушенням вимог підсудності та відсутністю предмета спору або відмовити у задоволенні позову.  
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 жовтня                2019 року у справі № 922/3537/17, від 30 вересня 2020 року у справі                              № 922/3667/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 910/10458/19, від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17, від 21 березня 2018 року у справі                                № 725/3212/16-ц. 
На обґрунтування касаційної скарги зазначає про те, що  постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм процесуального і матеріального права України. 
Вимоги ОСОБА_1 щодо визнання недійсними електронних торгів не підлягають не тільки задоволенню, а й розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки переможцем торгів є юридична особа - приватне товариство, а не фізична особа. Всі інші вимоги, пов`язані із скасуванням акта приватного виконавця, визнанням недійсним свідоцтва та запису, є похідними від визнання електронних торгів недійсними, а тому також не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Більше того, Верховний Суд акцентував, що вимоги про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна та запису про державну реєстрацію можуть розглядатися і за правилами адміністративного судочинства, а не тільки господарського в разі, якщо переможцем торгів є юридична особа.
Однак суд апеляційної інстанції зазначене проігнорував. 
АТ «Альфа-Банк» вважає, що на час звернення ОСОБА_1 до суду не залишилося жодних неврегульованих питань за виконавчим написом нотаріуса, оскільки він вже виконаний, а заставлене боржником майно за іпотечним договором, на якому було вчинено виконавчий напис, реалізовано у законний спосіб в межах виконавчого провадження.
Отже, неможливо визнати таким, що не підлягає виконанню, документ, який вже створив юридичні наслідки та вичерпав свою дію фактичним виконанням                 у момент закінчення торгів, визначення переможця торгів, надходженням коштів від покупця та закінченням виконавчого провадження з реалізації заставної земельної ділянки, тому провадження у справі підлягає закриттю.
11 січня 2021 року до Верховного Суду надійшло пояснення ДП «Сетам» на касаційну скаргу, яке мотивоване тим, що постанова апеляційного є такою, що прийнята без повного дослідження всіх матеріалів та обставин справи, а також на підставі неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Жодних доказів на підтвердження своїх доводів про визнання електронних торгів недійсними позивач не надав, а описані в позовній заяві можливі порушення законодавства виконавцем не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними і мають самостійний спосіб оскарження.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із  суду першої інстанції.
 
22 грудня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
19 червня 2008 року між ОСОБА_1 і АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого на час розгляду справи є АТ «Альфа банк», укладено договір про надання кредитної лінії № Ф080824П, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 29 000,00 дол. США зі сплатою 14 % річних, терміном повернення до 18 червня 2018 року. 
На забезпечення належного виконання умов кредитного договору  між банком                і ОСОБА_1 19 червня 2008 року укладено іпотечний договір № 02-23-Ф080824П-1152, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку комплекс нежитлових будівель - пекарню, загальною площею 178,1 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 , іпотечною вартістю 214 958 грн, що на дату підписання договору еквівалентно 44 290,00 дол. США.
28 липня 2010 року рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк» задоволено частково, стягнено з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором станом на 05 листопада 2009 року в розмірі 269 092,84 грн. 
Доказів звернення рішення Третейського суду до примусового виконання матеріали справи не містять.
09 листопада 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. за № 26357 вчинив виконавчий напис, яким запропонував звернути стягнення на зазначений комплекс нежитлових будівель, власником предмета іпотеки є ОСОБА_1 . За рахунок коштів, отриманих                     від реалізації предмета іпотеки, запропонував задовольнити вимоги стягувача               ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 21 листопада 2014 року до 07 червня 2017 року на загальну суму                   63 860,65 дол. США.  
11 грудня 2017 року постановою приватного виконавця Манікіна Д. С. відкрито виконавче провадження № 55356549 за виконавчим написом нотаріуса від 09 листопада 2017 року № 26357.
12 грудня 2017 року постановою приватного виконавця Манікіна Д. С. накладено арешт на комплекс спірних нежитлових будівель.
21 грудня 2017 року постановою приватного виконавця Манікіна Д. С. описано та арештовано вказане майно. 
24 січня 2018 року постановою приватного виконавця Манікіна Д. С. призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі                                   у виконавчому провадженні. Згідно з висновком оцінювача ринкова вартість майна станом на 24 січня 2018 року становить 41 854,00 грн.
Згідно з протоколом № 324895 проведення електронних торгів переможцем торгів з реалізації комплексу нежитлових будівель пекарні, стало ПП «АРМ-АГРО», ціна продажу - 80 000,00 грн.
26 квітня 2018 року приватний виконавець склав акт про реалізацію предмета іпотеки, а також виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно                   19 липня 2018 року приватний нотаріус Каховського районного нотаріального округу Херсонської області Коршуновою Л. А. видав ПП «АРМ-АГРО» свідоцтво про придбання спірного нерухомого майна з прилюдних торгів.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми                                            права  у  подібних  правовідносинах,  викладеного  у  постанові  Верховного  Суду   та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується                        з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку   судові   рішення,   суд  касаційної  інстанції  в  межах  доводів  та  вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє  правильність  застосування  судом  першої  або  апеляційної  інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати  доведеними  обставини,  що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права                     в межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що  касаційна   скарга                          не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право                    в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
 
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках                          і в порядку, встановлених законом.
 
Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.
 
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого             2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року              № 1172 (далі - Перелік).
 
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
 
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій: шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Разом з тим нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем.
 
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
 
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.
Для правильного застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат»                    у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18).
 
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.
 
Суд апеляційної інстанції за клопотанням представника позивача витребував              у відповідача повний розширений розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання кредитної лінії від 19 червня 2008 року № Ф080824П, на підставі якого встановив, що початок прострочення та нарахування сум банком позичальнику заборгованості починається з 10 листопада 2008 року, отже поза межами строку, визначеному статтею 88 ЗУ «Про нотаріат», що доводить і те, що вказана в довідці-розрахунку заборгованість, яка була надана нотаріусу при зверненні із заявою про вчинення виконавчого напису, не є безспірною.
 
Ураховуючи наведене, висновок апеляційного суду про те, що банк надав нотаріусу документи, які не підтверджували безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованим. 
 
Аргументи касаційної скарги такі висновки апеляційного суду не спростовують, фактично зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів щодо наявності підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, які, на думку заявника, встановлені судом неповно і неправильно, та необхідності переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України.
Щодо позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів, акта та свідоцтва, скасування реєстрації права власності 
Відповідно до частини першої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого                     з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного                у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
 
Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
 
Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц (провадження № 14-356цс18) та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц (провадження  № 14-428цс18), правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, зазначене свідчить про оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
 
Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними                             у постановах від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15; від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-1981цс16, підставою визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушень вимог закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.
 
Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
 
Враховуючи те, що є правові підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу нерухомого майна на оспорюваних електронних торгах, таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про визнання недійсними електронних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису, оскільки це призвело до порушення майнових прав позивача,а також виданих за результатами цих торгів акта приватного виконавця про проведення електронних торгів та свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно. Оскільки позовні вимоги про скасування рішення про реєстрацію права власності спрямовані на відновлення володіння позивача майном, власником якого вже є інша особа, вони також підлягають задоволенню.
 
Аргументи касаційної скарги щодо неможливості розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.
 
При визначенні юрисдикційності спору слід ураховувати, що критеріями розмежування між цивільною та іншими юрисдикціями є, по-перше, характер спору про право (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами інших видів судочинства), по-друге, однією зі сторін у спорі є, як правило, але не абсолютно фізична особа.
 
Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється                    в порядку іншого судочинства.
 
Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з пунктом 1 частини першої зазначеної статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
 
У пункті 5.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада                2019 року у справі № 910/9362/19 (провадження № 12-180гс19) зроблено висновок про те, що положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не    з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні               з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.
 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року                   у справі № 161/6253/15 (провадження № 14-32цс20) звернула увагу, що                             з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» - спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. Іншими словами, до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем. Із зазначеної дати, якщо хоча б однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи - сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема, незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 906/277/18 (провадження № 12-300гс18).
 
Вид судочинства визначається з урахуванням суб`єктного складу сторін основного зобов`язання, про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12916/15-ц (провадження № 14-409цс18).
 
Враховуючи, що спір виник з приводу предмета іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язань за кредитним договором, стороною якого є   ОСОБА_1 , як фізична особа, підстав для висновку про порушення судами правил юрисдикції при вирішенні спору між учасниками справи немає.
 
Посилання в касаційній скарзі на не врахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду, є необґрунтованими.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, фактично зводяться до незгоди з ними та тлумачення норм матеріального права і висновків Верховного Суду на власний розсуд. 
 
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає  касаційну  скаргу  без  задоволення,  а  судові  рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                                       і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне  оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргуАкціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
 
Постанову Херсонського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді: 	В. С. Жданова   А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун