ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 р. 	Справа № 520/1302/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 по справі № 520/1302/21
за позовом   ОСОБА_1  
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області               
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиплати заборгованості з пенсії ОСОБА_1 52890 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто) гривень 30 копійок;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), нараховану суму пенсії у розмірі 52890 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто) гривень 30 копійок.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що відповідачем було надано відповідь від 15.01.2021 року № 360- 17186/Г-02/8-2000/21, у якій Позивача було повідомлено про те, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 р. по справі № 520/1957/19, ОСОБА_1 проведено нарахування пенсійних виплат за період з 01.10.2016 р. по 30.09.2018 р., які обліковані відповідно до абзацу 20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Крім того, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 р. по справі № 520/1957/19 звернуто до негайного виконання в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць, а саме: здійснено нарахування пенсії за вересень 2016 року, яка виплачена в травні 2019 року .
Позивач вважає, що бездіяльність Відповідача щодо не виплати йому заборгованості з виплати пенсії у сумі 52890,30 грн., за період з 01.10.2016 року по 30.09.2018 рік, є протиправною.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що право позивача на отримання пенсії є складовою частиною права на соціальний захист, гарантованого Конституцією України та Європейською соціальною хартією (переглянутою) від 03 травня 1995 року.
Відповідач не заперечує, що пенсійні виплати позивачу за період з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року в сумі 52890,30 грн. фактично нараховані, але їх виплату не проведено у зв`язку з відсутністю законодавчо встановленого механізму виплати не виплачених за попередні періоди пенсій.
Позивач зауважує, що згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.
Позивач акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає такій особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб"), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всебічно сприяти здійсненню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.
Позивач зазначає, що відсутність законодавчого врегулювання окремого порядку виплати заборгованості по соціальним виплатам не може ставити в залежність позивача - отримувача пенсії, як єдиного джерела існування позивача, та не може бути підставою для звільнення держави від виконання зобов`язання щодо виплати пенсії позивачу.
Також, позивач звертає увагу на те, що право на отримання позивачем пенсії відповідачем не оспорюється, однак зазначене право піддано формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України. Зокрема, такі обмеження не передбачені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також не відповідають вимогам статті 46 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Позивач вважає, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу нараховану пенсію з 01.10.2016 року по 30.09.2018 року в сумі 52890,30 грн.
На думку позивача, доводи апеляційної скарги, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції спростовують та дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідач скористався своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому наголошує, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 по справі № 520/1957/19, ОСОБА_1 проведено нарахування пенсійних виплат за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, які обліковані відповідно до абзацу 20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Крім того, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019          по справі № 520/1957/19 звернуто до негайного виконання в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць, а саме: здійснено нарахування пенсії за вересень 2016 року, яка виплачена в травні 2019 року.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області на підставі електронної пенсійної справи. Отримує пенсію, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», шляхом зарахування коштів на банківський рахунок.
На підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року по справі 520/1957/19 адміністративний позов Позивача до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено, а саме: визнана неправомірною бездіяльність Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (з 01.09.2016 року), Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо невиплати Позивачу заборгованості з пенсії, що утворилася за період з 01.09.2016 року по 30.09.2018 рік та зобов`язано Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова виплатити Позивачу заборгованість з пенсії, що утворилася за період з 01.09.2016 року по 30.09.2018 рік включно з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 року по справі № 520/1957/19 було частково задоволено заяву Позивача про заміну сторони по справі за адміністративним позовом Позивача до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, та замінено боржника у виконавчому листі по справі № 520/1957/19 Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Але, Відповідачем до теперішнього часу не виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року по справі № 520/1957/19 та заборгованість з виплати пенсії за період 01.09.2016 року по 30.09.2018 рік Позивачу сплачено не було.
В подальшому Позивач звернувся до Відповідача із заявою щодо виплати у добровільному порядку суми заборгованості з виплати пенсії та надання довідки про суму заборгованості з виплати пенсії та період, за який утворилася дана заборгованість.
Відповідачем було надано відповідь від 15.01.2021 року № 360- 17186/Г-02/8-2000/21, у якій Позивача було повідомлено про те, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 р. по справі № 520/1957/19, ОСОБА_1 проведено нарахування пенсійних виплат за період з 01.10.2016 р. по 30.09.2018 р., які обліковані відповідно до абзацу 20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Крім того, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 р. по справі № 520/1957/19 звернуто до негайного виконання в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць, а саме: здійснено нарахування пенсії за вересень 2016 року, яка виплачена в травні 2019 року .
Позивач вважає, що бездіяльність Відповідача щодо не виплати йому заборгованості з виплати пенсії у сумі 52890,30 грн., за період з 01.10.2016 року по 30.09.2018 рік, є протиправною , а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Єдиним нормативним актом, що відповідно до вимог Конституції України регулює питання пенсійного забезпечення громадян України є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон). Згідно його статті 4 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Також, згідно статті 5 цього Закону, виключно цим Законом визначається порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування визначається Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановами КМУ.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ( затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365) внесено зміни, а саме, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
З 14 червня 2016 року (дата набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365) рішення щодо призначення (відновлення) пенсій органами Пенсійного фонду України можуть прийматися на підставі копії рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у м. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад.
Орган Пенсійного фонду України направляє до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення списки осіб, які звернулися за призначенням (відновленням) пенсій для розгляду на Комісії. Після надходження копії рішення Комісії органом Пенсійного фонду України приймається рішення про припинення виплати пенсії або її поновлення після тимчасового призупинення.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 по справі № 520/1957/19, ОСОБА_1 проведено нарахування пенсійних виплат за період з 01.10.2016 по 30.09.2018, які обліковані відповідно до абзацу 20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Крім того, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 по справі № 520/1957/19 звернуто до негайного виконання в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць, а саме: здійснено нарахування пенсії за вересень 2016 року, яка виплачена в травні 2019 року.
Зміст звернених до суду  вимог  свідчить про  те, що фактично позивач звернувся до суду за захистом своїх прав при  виконанні відповідачем судового рішення у  справі № 520/1957/19.
Відтак, спірні у даній справі  правовідносини виникли у зв`язку із тим, що відповідачем, на думку позивача, неналежним чином виконується рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 р. у справі № 520/1957/19, яка набрала законної сили.
Згідно із положеннями ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Положеннями ч.1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до  ч. 1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
З врахуванням вищевикладеного слід дійти висновку, що приписами ст. ст. 382, 383  КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч. 1-2 ст. 267 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ч. 1 ст. 383 КАС України).
При цьому, зміст статей 382-383 КАС України свідчить про виокремлення таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України ).
Отже, наведені норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення, а підставами для їх застосування є саме невиконання рішення суду, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Суд зазначає, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
З врахуванням вищевикладеного слід дійти висновку, що судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. 
При цьому, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З врахуванням наведених норм, суд приходить до висновку, що предмет заяви у даній справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, тобто рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 по справі № 520/1957/19. В свою чергу, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту не є одним із способів виконання рішення суду від 04.04.2019 р.
Відтак, суд  вважає, що у спірних відносинах наявні обставини, з якими ст. 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення).
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Умовами застосування п.4 ч. 1 ст. 238 КАС України для закриття провадження є:
- тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають);
- остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження);
- набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
Пунктом 4 ч.1 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Частиною 1 ст. 319 КАС України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що за наявності постанови Харківського окружного адміністративного суду від 04.04.2019 року у справі № 520/1957/19 яка набрала законної сили з тотожного спору, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, слід закрити провадження в даній адміністративній справі згідно ст. 319 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:
1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;
2) повернення заяви або скарги;
3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;
4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);
5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч.5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").
Згідно з п.5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Мінфіну від 03.09.2013 року № 787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 р. за N 1650/24182, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.
У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду.
Ухвала суду подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (у разі знаходження оригіналу документа на переказ, який підтверджує зарахування судового збору до бюджету, в матеріалах судової справи та зазначення про це в ухвалі суду).
Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до квитанції від 19.03.2021 № 36 ОСОБА_1 по вказаній справі був сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1362,00 грн.
Таким чином, оскільки за подання апеляційної скарги на судове рішення ОСОБА_1 сплачено судовий збір, який зарахований до спеціального фонду Державного бюджету, а постановою Другого апеляційного адміністративного суду закрито провадження у справі, суд дійшов висновку про необхідність повернення ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1362,00 грн. відповідно до квитанції від 19.03.2021 № 36. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 по справі № 520/1302/21 - скасувати провадження у справі – закрити.
Повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1362,00 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп відповідно до квитанції № 36 від 19.03.2021 року за подання апеляційної скарги на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 року у справі № 520/1302/21. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    Я.М. Макаренко