Справа № 161/10816/20/ 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/633/21  Категорія: 47 	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 травня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Киці С. І., 
       суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я., 
секретар судового засідання Опейда В. О.,
з участю:
представника відповідачів Волинської обласної прокуратури, Рівненської обласної прокуратури Бородчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Прокуратури Волинської області, Прокуратури Рівненської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Головного управління Національної поліції у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за апеляційними скаргами відповідачів Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Рівненської обласної прокуратури на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2021 року,  

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі: Державної казначейської служби України, Прокуратури Волинської області, Прокуратури Рівненської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Головного управління Національної поліції у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Рівненській області, Головного управління Національної поліції в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Позов обґрунтовує тим, що постановою слідчого СУ УМВС України в Рівненській області Троцюка А.О. від 31 жовтня 2012 року його притягнуто як обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Цього ж дня, 31 жовтня 2012 року, постановою слідчого ОСОБА_2 йому обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Постановою слідчого ОСОБА_2 про накладення арешту на майно від 31 жовтня 2012 року з метою забезпечення можливого в майбутньому цивільного позову накладено арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого ОСОБА_1 . З листопада 2012 року по березень 2013 року кримінальна справа відносно нього перебувала в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області (0308/18536/2012). Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2013 року, яка за результатами апеляційного перегляду була залишена без змін, кримінальна справа направлена прокурору Рівненської області для організації проведення подальшого розслідування. Запобіжний захід залишено попередній підписку про невиїзд. У зв`язку із прийняттям у 2012 році нового Кримінально-процесуального кодексу відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру кримінальних проваджень за №12013190020000213 від 19 червня 2013 року. Листом від 05 квітня 2019 року СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області повідомив, що у кримінальному провадженні №12013190020000213 05 лютого 2019 року прийняте кінцеве процесуальне рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто кримінальне провадження закрите у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Вказує, що строк перебування його під слідством і судом, строк застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та строк незаконного накладення арешту на його майно склав 75 місяців та 5 днів (з 31 жовтня 2012 року по 05 лютого 2019 року). Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що внаслідок незаконних дій, рішень органів досудового розслідування та прокуратури він зазнав моральних страждань та втрат, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків. Зрозумівши, що його притягують до відповідальності за вчинення злочину, якого він не скоював, він переживав емоційний стрес, почуття розгубленості, образи, приниження, тривоги, страху за своє майбутнє. Наслідки моральних страждань, завданих незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду призвели до появи в нього негативних змін, зокрема, порушення сну, зниження настрою, пригніченості, нервозності, фіксуванні на негативних переживаннях, невпевненості в собі та ін. З 31 жовтня 2012 року він постійно витрачав час та зусилля на доведеності своєї невинуватості, збирав необхідні документи, зустрічався з адвокатами. Враховуючи глибину власних моральних страждань, позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 1065204 грн, що становить три розміри мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом (4723,00 грн х 75 міс. + 4723 грн : 28 днів х 5 днів) х 3). Заявляє, що йому була завдана моральна шкода внаслідок: - незаконного притягнення, як обвинуваченого; розмір моральної шкоди позивач оцінює в 150000 гривень; - незаконним застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд; розмір моральної шкоди позивач оцінює в 150 000 гривень; - незаконним накладенням арешту на майно; розмір моральної шкоди позивач оцінює в 100 000 гривень. На підставі ст. 1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на його користь 150000грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням ОСОБА_1 як обвинуваченого 31 жовтня 2012 року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України; 150000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, що спричинило обмеження конституційних прав права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України; 100000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним накладенням арешту на майно, що спричинило незаконне обмеження конституційних прав права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; та 1065204,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої за час перебування під слідством і судом.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 451 000 грн гривень на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідачі Державна казначейська служба України, Волинська обласна прокуратура, Рівненська обласна прокуратура подали апеляційні скарги на вказане рішення.
Державна казначейська служба України в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивачем не підтверджено факту заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та завданою шкодою.
Волинська обласна прокуратура в апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції шляхом зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи з розрахунку 50 місяців та 3 дні здійснення кримінального переслідування. Вказує, що з визначеного судом першої інстанції терміну перебування позивача під слідством і судом тривалістю 75 місяців та 5 днів (суд першої інстанції вважав, що лише остаточне /не скасоване/ рішення про закриття кримінального провадження припиняє кримінальне переслідування особи) необхідно виключити строк, коли кримінальне провадження неодноразово закривалось, в зв`язку з чим досудове розслідування не здійснювалось, зокрема, з 21.08.2014 до 19.09.2014 (28 днів), з 20.01.2015 до 23.02.2015 (1 міс. 3 дні), з 22.05.2015 до 12.06.2015 (20 днів), з 03.01.2017 до 20.11.2018 (22 міс. 17 днів). 
Рівненська обласна прокуратура в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що досудове розслідування не здійснювалось з 21.08.2014 до 19.09.2014 (28 днів), з 20.01.2015 до 23.02.2015 (1 міс. 3 дні), з 22.05.2015 до 12.06.2015 (20 днів), з 03.01.2017 до 20.11.2018 (22 міс. 17 днів), а тому вказані періоди необхідно виключити з розрахунку терміну перебування позивача під слідством і судом.
Відповідач Головне управління Національної поліції в Рівненській області подало відзив на апеляційні скарги в якому вказує, що досудове розслідування не здійснювалось з 21.08.2014 до 19.09.2014 (28 днів), з 20.01.2015 до 23.02.2015 (1 міс. 3 дні), з 22.05.2015 до 12.06.2015 (20 днів), з 03.01.2017 до 20.11.2018 (22 міс. 17 днів), а тому вказані періоди необхідно виключити з розрахунку терміну перебування позивача під слідством і судом. Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Розгляд справи судом апеляційної інстанції проводити без участі представника Головного управління Національної поліції в Рівненській області.
Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Коренгу В. А. подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що рішення про закриття кримінального провадження визнається таким, що остаточно вирішує питання кримінального переслідування, виключно у випадку його остаточності і відсутності його скасування, а тому вважає безпідставними доводи апеляційних скарг про необхідність виключити з розрахунку терміну перебування позивача під слідством і судом строк, коли кримінальне провадження неодноразово закривалось, в зв`язку з чим досудове розслідування не здійснювалось. Просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення – без змін. Розгляд справи в суді апеляційної інстанції просить проводи за відсутності сторони позивача.
Представник відповідачів Волинської обласної прокуратури, Рівненської обласної прокуратури Бородчук О. В. в суді апеляційної інстанції апеляційні скарги відповідачів підтримала.
Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином повідомлені судом про час та місце розгляду справи.
       Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника відповідачів Волинської обласної прокуратури, Рівненської обласної прокуратури Бородчук О. В., приходить до висновку, що апеляційні скарги відповідачів Волинської обласної прокуратури, Рівненської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою слідчого СУ УМВС України в Рівненській області Троцюка А.О. від 31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 притягнуто як обвинуваченого та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.
Постановою слідчого СУ УМВС України в Рівненській області Троцюка А.О. від 31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
Постановою слідчого СУ УМВС України в Рівненській області Троцюка А.О. від 31 жовтня 2012 року на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого ОСОБА_1 накладено арешт.
05 листопада 2012 року обвинувальний висновок відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 КК України скеровано до Луцького міськрайонного суду Волинської області для розгляду по суті.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2013 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 191 КК України направлено прокурору Рівненської області для організації проведення подальшого розслідування. Запобіжний захід ОСОБА_1 залишено попередній – підписку про невиїзд.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17 травня 2013 року постанову Луцького міськрайонного суду від 27 березня 2013 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.
Слідчим управлінням УМВС України в Рівненській області 19 червня 2013 року за №12013190020000213 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.
17 квітня 2014 року з Прокуратури Рівненської області, в порядку ст. 218 КПК України, до Прокуратури міста Луцька надійшли матеріали названого кримінального провадження, які були скеровані до СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області для проведення досудового розслідування.
21 серпня 2014 року слідчим СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області Щербяком Н. В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12013190020000213 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Однак 19 вересня 2014 року прокурором прокуратури м. Луцька вказану постанову скасовано як незаконну.
Слідчим СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області Свиридюк Ю.Д. 20 січня 2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12013190020000213 в зв`язку з відсутністю в діях службових осіб КСГ «Волинська каса взаємодопомоги» складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 23 лютого 2015 року вищевказана постанова про закриття кримінального провадження була скасована постановою Першого заступника прокурора міста Луцька.
Слідчим СВ Луцького МВ УМВС України у Волинській області Бубало І.В. 22 травня 2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12013190020000213 на підставі п. 2ч. 1 ст. 284 КПК України, яка була скасована ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2015 року.
Слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області Андрієвичем Є.А. 03 січня 2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №12013190020000213 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області постанову слідчого від 03 січня 2017 року про закриття кримінального провадження скасовано.
За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013190020000213 старшим слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області Андрієвичем Є. А. 05 лютого 2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176
ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).
Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 4 вказаного Закону).
Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
Згідно з пунктом 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів яке, зокрема, здійснює здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.
Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне – за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого – спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.
Розмір відшкодування слід розраховувати виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6 000 грн (станом на момент вирішення справи).
У справі, яка переглядається, судом першої інстанцій установлено, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12013190020000213 – старшим слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області Андрієвичем Є. А. 05 лютого 2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.
Оскільки відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне з визначеного судом першої інстанції терміну перебування позивача під слідством і судом тривалістю 75 місяців та 5 днів виключити строк, коли кримінальне провадження неодноразово закривалось, в зв`язку з чим досудове розслідування не здійснювалось, зокрема, з 21.08.2014 до 19.09.2014 (28 днів), з 20.01.2015 до 23.02.2015 (1 міс. 3 дні), з 22.05.2015 до 12.06.2015 (20 днів), з 03.01.2017 до 20.11.2018 (22 міс. 17 днів). 
У цей період позивач не перебував ні під слідством, ні під судом, заходи процесуального примусу до нього не застосовувались, а тому моральні страждання не заподіювалися.
Слідство тривало з 31.10.2012 по 21.08.2014, з 19.09.2014 по 20.01.2015, з 23.02.2015 по 22.05.2015, з 12.06.2015 по 03.01.2017, з 20.11.2018 по 05.02.2019, тобто 49 повних місяців.
З врахуванням викладеного, розрахунок суми відшкодування позивачу моральної шкоди такий: 6000 гривень х 49 місяців = 294 000,00 гривень.
Позивачем не надано доказів щодо наявності підстав для стягнення завданої йому моральної шкоди у більшому розмірі, ніж це передбачено Законом.
       Вищевказане надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 294 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
       Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною сьомою статті 141 ЦПК України визначено, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки в даній справі з позивача судовий збір не справлявся на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», то з позивача не підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені відповідачами за подачу апеляційних скарг, понесені відповідачами витрати по сплаті судового збору підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

 
Апеляційні скарги відповідачів Волинської обласної прокуратури, Рівненської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України задовольнити частково.
       Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2021 року у цій справі змінити.
       Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 294 000,00 грн (двісті дев`яносто чотири тисячі гривень) на відшкодування моральної шкоди.
Компенсувати Волинській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2354,87 грн (дві тисячі триста п`ятдесят чотири гривні 87 копійок).
Компенсувати Рівненській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2354,87 грн (дві тисячі триста п`ятдесят чотири гривні 87 копійок).
Компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2354,87 грн (дві тисячі триста п`ятдесят чотири гривні 87 копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий 

Судді