ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року	                        Львів	Справа № 817/1087/18 пров. № 857/8198/19 	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                       Гуляка В.В.,
                                                                                 Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                Стельмаха П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву представника ОСОБА_1 адвоката Прищепи Олега Степановича про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи № 817/1087/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 

                                                   В С Т А Н О В И В :

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 817/1087/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року позов задоволено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України задоволено частково; рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 817/1087/18 скасовано та залишено позовну заяву без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року у справі № 817/1087/18 скасовано; справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

12 червня 2019 року на адресу суду касаційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про розподіл судових витрат, в якій він просив присудити на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат відмовлено, у зв`язку із тим, що вирішення питання щодо розподілу вказаних витрат вирішується під час ухвалення судового рішення, а Верховний Суд не приймав рішення по суті позовних вимог.

Після надходження справи із суду касаційної інстанції Восьмим апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову від 30 жовтня 2019 року, якою апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 в адміністративній справі № 817/1087/18 – без змін.

06 листопада 2019 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 адвоката Прищепи О.С. про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи № 817/1087/18, в якій він просив стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати в сумі 10 000 грн, з яких: 7000 грн - витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та 3000 грн - витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року вищезазначену заяву залишено без розгляду, через те, що вона подана у неналежний спосіб.
Постановою Верховного Суду від 05 березня 2021 року ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції - Восьмого апеляційного адміністративного суду в частині розгляду заяви від 06.11.2019 про ухвалення додаткового судового рішення.
У цій постанові Верховний Суд дійшов висновку про те, що апеляційний суд, залишаючи заяву про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду, вдався до надмірного формалізму, оскільки вважав, що неподання заяви у вигляді окремого документу є свідченням недотримання вимог частини сьомої статті 139 КАС України. На переконання колегії суддів, подані позивачем докази про понесені витрати на правову допомогу та заявлене у відзиві клопотання про їх стягнення є достатніми підставами для розгляду питання про стягнення понесених витрат по суті.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося. 
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів при вирішенні цього питання зазначає таке. 

Згідно з пунктом третім частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як видно з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Прищепа і партнери» 01.03.2019 укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 01/03/19.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в касаційній інстанції позивач надав акт здачі-приймання наданих правничих послуг № 1 від 07.06.2019; рахунок на оплату послуг №07/06/19 на суму 3000 грн; квитанція № 0.0.1376211012.1 від 10.06.2019 про оплату послуг адвоката на суму 3000 грн.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції позивач надав акт здачі-приймання наданих правничих послуг № 2 від 31.10.2019; рахунок на оплату послуг № 31/10/19 на суму 7000 грн; квитанція № 0.0.1514756523.1 від 06.11.2019 про оплату послуг адвоката на суму 7000 грн.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не подавав ні заперечень на заяву про розподіл судових витрат, ні клопотань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, частина сьома статті 139 КАС України встановлює граничний строк подачі відповідних доказів та наслідки їх неподання, а саме до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Саме до вказаного строку сторона може або надати докази, які підтверджують розмір понесених нею витрат, або зробити про намір стягнення таких витрат відповідну заяву. На думку колегії суддів, така заява може бути також заявлена письмово або усно (під час фіксування судового засідання технічними засобами). При цьому наслідки у вигляді залишення такої заяви без розгляду, передбачені як за неподання заяви, так і у разі ненадання відповідних доказів.

Про здійснення відшкодування витрат на правничу допомогу представником позивача було заявлено у відзиві на апеляційну скаргу, а заява про відшкодування витрат із доказами їх понесення в суді апеляційної інстанції подана 06.11.2019.

З огляду на наведене та висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 05 березня 2021 року, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивачем із дотриманням положень частини сьомої статті 139 КАС України своєчасно подано докази про розмір понесених ним судових витрат, що пов`язані із розглядом справи в апеляційній інстанції, а також заявлено клопотання про стягнення таких витрат у відзиві на апеляційну скаргу.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 р. у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 р. у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 р. у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналізуючи викладене, беручи до уваги положення КАС України, враховуючи, що позивач просить відшкодувати витрати на правничу професійну допомогу, які були понесені в судах апеляційної та касаційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що розмір витрат зазначений позивачем є пропорційний, так як і час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є обґрунтованим щодо іншої сторони спору.
Отже, понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі Державної фіскальної служби України в розмірі 10 000 грн. 

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необхідність прийняття додаткового судового рішення та задоволення заяви позивача.

Керуючись ст. ст. 243, 252, 310, 321, 325 КАС України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Прищепи Олега Степановича про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи № 817/1087/18 задовольнити.
Ухвалити додаткову постанову в адміністративній справі № 817/1087/18.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (ЄДРПОУ 39292197, пл. Львівська, 8, м. Київ, 04053) 10 000 (десять тисяч) грн судових витрат.
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин	
Додаткова постанова складена у повному обсязі 14 квітня 2021 року.