ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/864/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи: 
від Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ – Пучкова Л.А. за ордером від 25.04.2021 року серія ВН № 1037123; 
від Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області – не з`явився;
від ОСОБА_1 , смт. Комінтернівське Лиманського району Одеської області - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ
на рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2020 року, м. Одеса, суддя Шаратов Ю.А., повний текст рішення складено та підписано 18.12.2020 року
у справі № 916/864/20
за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ 
до відповідача - 1 Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області
відповідача – 2 ОСОБА_1 , смт. Комінтернівське Лиманського району Одеської області 
про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 546    903 грн. 41 коп.
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У квітні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області та ОСОБА_1 , смт. Комінтернівське Лиманського району Одеської області, у якому просив суд солідарно стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за договором від 03.04.2014 року у загальному розмірі 546    903 грн. 41 коп., з яких 497    290 грн. 06 коп. - заборгованості за кредитом; 26    125 грн. 05 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 18    501 грн. 85 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 4    986 грн. 45 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство Комерційний банк “Приватбанк”, м. Київ посилається на неналежне виконання відповідачем - 1 кредитних зобов`язань, передбачених “Умовами та правилами надання банківських послуг”, Тарифами банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http:/privatbank.ua, котрі разом із заявою відповідача - 1 складають кредитний договір від 03.04.2014 року, у зв`язку з чим у останнього утворилася заборгованість по кредиту, у розмірі, визначеному позивачем.
Крім того, позивач вважає, що у зв`язку із невиконанням відповідачем – 1 своїх кредитних зобов`язань, ОСОБА_1 , смт. Комінтернівське Лиманського району Одеської області, як поручитель за договором поруки від 25.02.2019 року №Р1551113212066381746 за спірним договором банківського обслуговування, також несе солідарну відповідальність, а тому, з нього в солідарному порядку слід стягнути нараховану Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ заборгованість за кредитом.
          Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.12.2020 року у справі №916/864/20 (суддя Шаратов Ю.А.) позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ до Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області, ОСОБА_1 , смт.Комінтернівське Лиманського району Одеської області, про солідарне стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування від 03.04.2014 року у розмірі 546    903 грн. 41 коп. задоволено частково, стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області, ОСОБА_1 , смт. Комінтернівське Лиманського району Одеської області, м. Одеса, на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ основної заборгованості за договором у розмірі 497    290 грн. 06 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3    729 грн. 75 коп. У решті позовних вимог – відмовлено.
          Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк”, м. Київ в частині стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за кредитом є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними доказами. Натомість, Господарський суд Одеської області при винесенні оскаржуваного рішення дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що Акціонерне товариство Комерційний банк “Приватбанк”, м. Київ при укладенні договору з Приватним сільськогосподарським підприємством «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області дотрималося вимог, передбачених ст. 633, 634, 1055 Цивільного кодексу України. Крім того, як зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні (з посиланням на правову позицію Верховного Суду), роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відтак, на думку суду першої інстанції, у даному випадку відсутні правові підстави для стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області, ОСОБА_1 , смт.Комінтернівське Лиманського району Одеської області, м. Одеса, на користь Товариства з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ, нарахованих позивачем сум по процентам, комісії та пені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2020 року у справі № 916/864/20 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ до Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області, ОСОБА_1 , смт. Комінтернівське Лиманського району Одеської області про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором від 03.04.2014 року у загальному розмірі 546 903 грн. 41 коп., з яких 497 290 грн. 06 коп. - заборгованості за кредитом; 26 125 грн. 05 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 18 501 грн. 85 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 4 986 грн. 45 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом. Крім того, скаржник просив суд апеляційної інстанції вирішити питання про розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник, посилаючись на норми ст. 634, 639 Цивільного кодексу України, зазначає, що з наданих суду позивачем відповідних доказів, вбачається фактичне укладення договору банківських послуг від 03.04.2014 року між Акціонерним товариством Комерційний банк “Приватбанк”, м. Київ та Приватним сільськогосподарським підприємством «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області, який за своєю правовою природою є договором приєднання та складається з Анкети-заяви та Умов.
Крім того, позивач звертає увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на ту обставину, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства, а за вiдсутностi таких умов та вимог - вiдповiдно до звичаїв дiлового обороту або iнших вимог, що звичайно ставляться. Відтак, як вважає Акціонерне товариство Комерційний банк “ПриватБанк”, м.Київ, вiдсутнiсть пiдпису уповноваженої особи вiдповiдача-1 на Умовах не свiдчить про те, що вiн не був ознайомлений з ними та не означає вiдсутнiсть договiрних правовiдносин мiж сторонами та вiдсутнiсть заборгованостi. На думку скаржника, пiдпис відповідач-1 поставив саме в анкетi-заявi про приєднання до вказаних Умов, чим засвiдчив те, що вiн повнiстю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.
Враховуючи викладене вище, скаржник також зазначив, що в мережi Iнтернет на загальнодоступному вебсайтi Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк”, м.Київ - http://privatbank.ua/tenns/pages/70/ зазначено дати архiву договорiв (Умов та Правил надання банкiвських послуг), зокрема вказано Умови актуальнi на перше число вiдповiдного мiсяця та року, й вiдповiдно відповідач - 1 або його представник, суд мав/має змогу здiйснити перевiрку поданих до суду Умов в паперовiй копії з тими, що розмiщенi на вебсайтi, й здiйснити аналiз дати ознайомлення відповідача-1 з такими умовами.
Оскiльки пiд час розгляду справи судом першої інстанції не здiйснювалось дослiдження електронного доказу - Умов в мережi Iнтернет на день ознайомлення відповідача-1 з Умовами, і відповідач-1 або його представник не надали суду доказiв невiдповiдностi Умов, шо доданi по позову та Умов, що розмiщенi в мережi Iнтернет, то вiдповiдно ст. 275, 277 Господарського процесуального кодексу України судове рiшення по справi пiдлягає скасуванню в частинi вiдмови в стягненнi процентiв та пенi з ухваленням у вказанiй частинi рiшення про задоволення позовних вимог.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк “Приватбанк”, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2020 року у справі № 916/864/20, розгляд справи призначено до судового розгляду.
Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області та ОСОБА_1 , смт. Комінтернівське Лиманського району Одеської області своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу, в строк визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
У судовому засіданні, яке відкладалося, представник скаржника підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення про вручення ухвали суду про відкладення розгляду справи, будь-яких клопотань процесуального характеру суду не надали.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З урахуванням викладеного, та враховуючи, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, явка сторін до суду ухвалами не визнавалася обов`язковою, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, справа перебувала в провадженні досить тривалий час, учасники справи мали можливість подати всі необхідні клопотання та заяви, висловити свої позиції щодо суті спору та вимог і доводів апеляційної скарги, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів. 
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2020 року у справі № 916/864/20 не потребує скасування з огляду на наступне.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

03.04.2014 року, Приватним сільськогосподарським підприємством «Україна», с.Каїри Лиманського району Одеської області було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ.
Цього ж дня, 03.04.2014 року, відповідачем-1 було підписано заяву на відкриття поточного карткового рахунку.
Відповідно до довідки про розміри встановлених кредитних лімітів, Приватному сільськогосподарському підприємству «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області, 08.04.2014 року на поточний рахунок № НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт розміром 0 грн., а 26.11.2014 року - кредитний ліміт розміром 65    000 грн.
Крім цього, з матеріалів справи, а саме з виписки з поточного карткового рахунку відповідача-1 № НОМЕР_2 вбачається, що вхідний залишок (Актив) Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області становить - 479 290 грн. 06 коп.
Також, до матеріалів справи представником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ було додано Акт звірки, підписаний лише з боку позивача, відповідно до якого заборгованість за кредитним договором від 03.04.2014 року №б/н станом на 03.03.2020 року становить 546    903 грн. 41 коп., яка складається з наступного: заборгованість із простроченого кредиту – 479 290 грн. 06 коп.; прострочена заборгованість із сплати відсотків – 26    125 грн. 05 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом – 4    986 грн. 45 коп.; пеня – 18    501 грн. 85 коп.
Як убачається з наданого банком розрахунку заборгованості за договором від 03.04.2014 року № б/н, станом на 02.03.2020 року у Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області утворилась заборгованість за кредитом у сумі 546 903 грн. 41 коп.; яка складається з наступного:
- 479290 грн. 06 коп. – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом;
- 26 125 грн. 05 коп. – загальний залишок заборгованості за процентами;
- 4 986 грн. 45 коп. – заборгованість з комісії;
- 18 501 грн. 85 коп. – загальна сума нарахованої пені.
          З наданої позивачем до суду першої інстанції виписки по рахунку відповідача-1 за період з 08.02.2016 року до 17.07.2020 року вбачається, що згідно умов, було перенесено сальдо Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області у розмірі 497 290 грн. 06 коп.
          Також 25.02.2019 року між ОСОБА_1 , смт. Комінтернівське Лиманського району Одеської області (поручитель) та Акціонерним товариством Комерційний банк “Приватбанк”, м. Київ (кредитор) укладено договір поруки №P1551113212066381746, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна» (боржник) зобов`язань за договорами приєднання до: 1.1.1. розділу 3.2.1 “Кредитний ліміт” Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку у мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, далі Угода 1, по сплаті: а) процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.2.2. “Угоди 1” - 21 % річних для договорів забезпечених порукою, 34 % річних для договорів незабезпечених порукою; за період користування кредитом згідно п. 3.2.1.4.2.3 “Угоди 1” - 42 % річних для договорів забезпечених порукою, 68 % річних для договорів незабезпечених порукою; б) комісійної винагороди згідно п. 3.2.1.4.15 “Угоди 1” в розмірі 3% від суми перерахувань; в) винагороди за використання Ліміту відповідно до 3.2.1.4.11. “Угоди 1” 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,5 % від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць”; г) кредиту в розмірі 100 000,00 грн.
          Якщо під час виконання “Угоди 1” зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшуються обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за “Угодою 1” (в тому числі щодо збільшення розміру кредиту, процентної ставки, комісійної винагороди та інших зобов`язань за «Угодою 1») в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень, повідомлень поручителя та укладання окремої угоди про такі збільшення з поручителем не потрібні.
          Із пункту 1.1.2 договору поруки вбачається, що “Кредит за послугою “Гарантовані платежі” Умов та правил надання банківських послуг” “Угода 2”, по сплаті: а) процентної ставки за користування кредитом: за період користування кредитом згідно п. 3.2.2.2 “Угоди 2” - 24 % річних; б) винагород, штрафів, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у “Угоді 2”; в) кредиту в розмірі 5 000,00 грн. Якщо під час виконання “Угоди 2” зобов`язання боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за “Угодою 2” в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем непотрібні. 
          Крім того, згідно із пунктом 1.2 договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Угодою 1 та Угодою 2 в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності. При цьому, пунктом 1.5 договору поруки визначено, що у випадку невиконання боржником зобов`язань за Угодою 1/Угодою 2, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
          Відповідно до пункту 2.1.2 договору поруки у випадку невиконання боржником якого-небудь зобов`язання, передбаченого п.1.1 цього договору, кредитор має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов`язання(нь). Ненаправлення кредитором вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права кредитора звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у випадку невиконання боржником зобов`язань за Угодою 1 і/або Угодою 2, незалежно від факту направлення чи ненаправлення кредитором поручителю передбаченої даним пунктом вимоги. Пунктом 2.4 договору поруки визначено, що поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання боржника згідно пп. 2.1.2 п. 2.1 цього договору.
          Вказаний вище договір поруки підписано з боку поручителя шляхом накладення Електронного цифрового підпису 25.02.2019 року.
          В подальшому, за вих. № 602080ODKMS0EX Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ, 12.02.2020 року надіслало на адресу відповідача-1 повідомлення, що підтверджено копією згрупованих поштових відправлень: приорітетних листів з оголошеною цінністю поданих у Поштомат та копією опису вкладення до цінного листа з описом від 24.02.2020 року, у якому позивач повідомив відповідача – 1 про наявну заборгованість за кредитним договором у розмірі 548    257 грн. 60 коп.
          Інших будь-яких письмових належних та допустимих письмових доказів щодо наявних між сторонами кредитних зобов`язань, матеріали справи не містять.
          Предметом спору у даній справі є солідарне стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області та ОСОБА_1 , смт. Комінтернівське Лиманського району Одеської області на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ заборгованості за договором банківського обслуговування від 03.04.2014 року № б/н.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Оскільки рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2020 року у справі №916/864/20 позивачем оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення процентів, комісії та пені за кредитними зобов`язаннями з Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області та ОСОБА_1 , смт. Комінтернівське Лиманського району Одеської області на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м.Київ за договором банківського обслуговування від 03.04.2014 року № б/н, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку переглядається оскаржуване рішення тільки в цій частині. При цьому, правомірність задоволення судом першої інстанції позовних вимог про солідарне стягнення суми основного боргу за вказаним вище кредитним договором з відповідачів по справі судом апеляційної інстанції не перевіряється.
В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як убачається зі змісту ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).
Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ч. 1 ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 Цивільного кодексу України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він обов`язково повинен бути ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З урахуванням положень п. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України відносини повинні бути засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Крім того, ст. 6 і 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.
Разом з тим, як убачається зі змісту ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, заява-приєднання позичальника до умов та правил надання банківських послуг від 03.04.2014 року не містить ані розміру процентної ставки та комісії по договору банківського обслуговування, ані умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
При цьому, як вірно було зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню та заборгованість за простроченою комісією.
Аналізуючи позовні вимоги, підтверджені позивачем доданими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків за кредитом, пені та простроченої комісії, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03.04.2014 року, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає про правомірність висновку суду першої інстанції, викладеного в оскаржуваному рішенні щодо відсутності правових підстав для стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства «Україна», с. Каїри Лиманського району Одеської області та ОСОБА_1 , смт. Комінтернівське Лиманського району Одеської області в солідарному порядку 26    125 грн. 05 коп. – заборгованості по процентам за користування кредитом; 4    986 грн. 45 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом та 18    501 грн. 85 коп. – пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за користування кредитом, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме вказаний вище витяг з Умов та правил надання банківських послуг відповідач-1 розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем-1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки та комісійних нарахувань, оскільки підпису позичальника на вищевказаних документах, наданих позивачем, не вбачається.
Крім того, висловлена Верховним Судом України правова позиція в аналогічній справі від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) говорить про те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що також, у даному випадку, не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу-1 Умови та правила банківських послуг, судова колегія приходить до висновку про відсутність у заяві - приєднанні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем-1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому, згідно з приписами господарського процесуального законодавства України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком Господарського суду Одеської області, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.04.2014 року шляхом підписання заяви-приєднання. Відтак, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що вищевказані обставини правильно встановлені судом попередньої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ заборгованості за кредитом у вигляді пені, комісії та процентів з підстав неповернення кредитних коштів відповідачем-1.
Крім того, нормами ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, 1048 Цивільного кодексу України позивач не пред`явив, а тому його вимоги, заявлені на підставі умов договору, визначених в односторонньому порядку, не підлягають до задоволення.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що вимоги позивача, зазначені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2020 року у справі № 916/864/20 в оскаржуваній частині є таким, що не підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м. Київ не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2020 року у справі № 916/864/20 в оскаржуваній частині відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його зміни або скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», м.Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2020 року у справі №916/864/20 – залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 09.12.2020 року у справі № 916/864/20 – без змін.
          Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 26.04.2021 року. 
          Повний текст постанови складено 27 квітня 2021 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	А.І. Ярош