Постанова                               
Іменем України                     
 
16 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 459/748/16-ц
провадження № 61-14144св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого -  Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,  
 
учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за касаційною скаргою адвоката Луки Тараса Миколайовича як представника ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року у складі судді Новосада М. Д. та постанову Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року у складі колегії суддів:  Шеремети Н. О., Крайник Н. П., Ванівського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У березні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2006 року № CGH0GK00060363 у розмірі               33 050,81 дол. США, що становить еквівалент 892 702,38 грн.
 
На обґрунтування позовних вимог банк зазначив, що  16 червня 2006 року між позивачем і ОСОБА_1  укладено кредитний договір № CGH0GK00060363 (далі - кредитний договір), за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 27 500,00 дол. США зі сплатою відсотків у передбаченому умовами договору розмірі, строком до 15 червня 2021 року.
 
Унаслідок неналежного виконання умов кредитного договору станом                               на 17 лютого 2016 року у позичальника виникла заборгованість у розмірі                33 050,81 дол. США,  з яких: 27 755, 31 дол. США - заборгованість за кредитом;               4 282, 96 дол. США - заборгованість з процентів за користування кредитом;                      288, 75 дол. США - заборгованість з комісії за користування кредитом;                          723, 79 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
 
Оскільки на забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки, він несе солідарну з боржником відповідальність за невиконання нею зобов`язань за кредитним договором. 
 
Ураховуючи наведене, банк просив позов задовольнити. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Червоноградський міський суд Львівської області рішенням від 20 жовтня              2016 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором                        від 16 червня 2006 року № CGH0GK00060363 у розмірі 33 050,81 дол. США, що становить еквівалент 892 702,38 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ОСОБА_1 не виконує належним чином умов кредитного договору, а ОСОБА_2 як поручитель несе відповідальність з повернення кредитної заборгованості перед позивачем, тому відповідачі солідарно повинні відшкодувати позивачу заборгованість за кредитним договором у розмірі 33 050,81 дол. США.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Львівський апеляційний суд постановою від 10 серпня 2020 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягнув солідарно із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2006 року в розмірі                            30 963,89 дол. США, з яких: 27 755,31 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 3 150,83 дол. США - заборгованість за відсотками; 57,75 дол. США - комісія. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що, надіславши відповідачам повідомлення про дострокове повернення кредитних коштів, банк змінив строк виконання зобов`язань за кредитним договором, після чого у банку припинилося право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафних санкцій.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 22 вересня 2020 року,                  адвокат Лука Т. М. як представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.  
 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду                 від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17, постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 759/5772/17-ц, від 28 травня 2020 року                у справі № 127/18671/18. Також заявник посилається на те, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про наявність у неї заборгованості за кредитним договором, оскільки між банком і нею шляхом укладення додаткової угоди досягнуто домовленості про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами (новацію), що відповідно до статті 604 ЦК України є підставою для припинення первинного зобов`язання, а отже, для стягнення заборгованості за таким договором підстав немає.
 
Банк пред`явив вимоги до боржника і поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, проте такий договір є припиненим, оскільки він викладений у редакції додаткової угоди (новаційного договору), вимоги щодо якої банк у суді першої інстанції не заявляв, що є самостійною підставою для відмови у позові на стадії апеляційного провадження.
 
Апеляційний суд не перевірив доводів банку щодо неможливості подання доказів до суду першої інстанції (додаткової угоди до кредитного договору), мотивів їх відхилення в судовому рішенні не навів, отже, не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними своїх прав, передбачених процесуальним законодавством.
 
Дослідивши нові докази, апеляційний суд переоцінив докази, які належним чином були оцінені судом першої інстанції, та не встановив реального розміру заборгованості, а також періодів її виникнення.
 
22 січня 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив банку на касаційну скаргу, який мотивований законністю і обґрунтованістю судових рішень                        в частині задоволених вимог банку. Твердження відповідача про те, що при розрахунку заборгованості не були враховані умови додаткової угоди до кредитного договору, є лише припущенням, яке ґрунтується на тому, що додаткова угода не була долучена до позовної заяви банку, і суд першої інстанції розглянув справу без її врахування.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із  суду першої інстанції.
 
28 січня 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2021 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
16 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір                                             № CGH0GK00060363, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит                         у розмірі 27 500,00 дол. США терміном до 15 червня 2021 року для придбання житла, а також у розмірі 4 129,83 дол. США на сплату страхових платежів,                       зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
 
26 жовтня 2012 року між банком і ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої суму заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди, зменшено на 5 494,56 дол. США, а саме, зменшено розмір пені на суму                                  5 494,56 дол. США.
 
Крім цього, пункт 1 кредитного договору викладено в такій редакції: «Банк зобов`язується надати позичальникові грошові кошти шляхом надання готівкою через касу на строк до 21 червня 2024 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 27 500,00 дол. США на наступні цілі: придбання житла, а також у розмірі 12 976,75 дол. США на сплату страхових платежів у випадках                і згідно з порядком, передбачених у пунктах 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми наданого кредиту в момент надання кредиту, щомісяця в період сплати в розмірі 0,21 % від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до пункту 3.11 даного договору. Періодом сплати вважати період з «16» до «21» число кожного місяця».
 
В додатковій угоді зазначено, що підписання цієї додаткової угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника.
 
Пункт 7 додаткової угоди передбачає, що в разі порушення позичальником строків зі сплати відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених       у договорі, позичальник несе відповідальність за весь період неналежного виконання зобов`язань зі сплати платежів за кредитом у виді сплати неустойки      в розмірі 100 % розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом, та в розмірі 100 % розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором. Сплата позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення починаючи з останнього місяця належного виконання позичальником зобов`язання зі сплати коштів за кредитом.
 
На забезпечення виконання цих зобов`язань між позивачем і ОСОБА_2                  30 жовтня 2012 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.
 
Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, що наданий банком, станом на 17 лютого 2016 року розмір заборгованості становить 33 050,81 дол. США, з яких: 27 755, 31 дол. США - заборгованість за кредитом; 4 282, 96 дол. США - заборгованість з процентів за користування кредитом; 288, 75 дол. США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 723, 79 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.  
 
09 жовтня 2015 року банк направив боржнику і поручителю повідомлення про необхідність протягом п`яти днів з дня отримання повідомлення погасити заборгованості за кредитним договором. У разі несплати простроченої заборгованості у вказаний строк на підставі статті 1050 ЦК України банк вимагає провернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.  
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду  про  відступлення від такого висновку;             2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення                           від  висновку   щодо   застосування   норми  права  у  подібних   правовідносинах,  викладеного  у  постанові  Верховного  Суду  та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній                            висновок Верховного  Суду  щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку   судові   рішення,   суд  касаційної  інстанції  в  межах  доводів  та  вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє  правильність  застосування  судом  першої  або  апеляційної  інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати  доведеними  обставини,  що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права               в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно   з    частиною   першою    статті   530   ЦК   України,   якщо   у   зобов`язанні
встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
 
Апеляційний суд встановив, що 26 жовтня 2012 року між банком                                          і   ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору, умови якої внесли зміни до кредитного договору, зокрема, розмір кредиту, графік погашення кредиту, остаточна дата виконання зобов`язання, тощо.
 
Так, згідно з пунктом 7 додаткової угоди заборгованість за кредитним договором вважається простроченою, починаючи із 1 461 дня порушення позичальником строків погашення заборгованості, зазначених у графіку погашення кредиту. Термін повернення кредиту вважається 1 460 день                           з моменту виникнення порушення.
 
Згідно з додатком до додаткової угоди (графіка погашення кредиту), платіж на повернення частини позики ОСОБА_1 мала б здійснити 21 листопада             2012 року.  Разом з тим, з вимогою про дострокове погашення заборгованості банк звернувся 15 жовтня 2015 року, а з цим позовом до суду 10 березня               2016 року, тобто передчасно, всупереч умов договору, визначених у пункті 7 додаткової угоди. 
 
За вказаних обставин банк не набув права вимагати від відповідачів дострокового повернення кредиту, адже за умовами додаткової угоди до кредитного договору у позивача виникає це право з моменту виникнення порушення, яке може статися лише на 1 461 день з дня прострочення сплати заборгованості.
 
Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду                                     від 16 вересня 2020 року у справі № 727/6316/14-ц.
 
Ураховуючи наведене, відсутні правові підстави для задоволення вимог банку.  
 
Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України установлено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково й ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.  
 
Вирішуючи спір, суди неправильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалення незаконних рішень, що в силу вимог статті 412 ЦПК України є підставою для їх скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову. 
 
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Ураховуючи, що позов банку не підлягає задоволенню, розмір сплаченого   ОСОБА_1 судового збору при зверненні з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції в розмірі 14 729, 59 грн підлягає стягненню з позивача.
 
Оскільки   ОСОБА_3 як особа з інвалідністю ІІ групи відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за звернення з касаційною скаргою, тому з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь Державного бюджету підлягає стягненню судовий збір у розмірі  26 781, 07 грн.
 
Керуючись статтями 141, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
                                                                  ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну    скаргу    адвоката    Луки   Тараса   Миколайовича   як   представника
ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 20 жовтня            2016 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 14 729, 59 грн (чотирнадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять гривень 59 коп.) судового збору.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь Державного бюджету (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055) судовий збір за перегляд справи в суді касаційної інстанції в розмірі                         26 781, 07 грн (двадцять шість тисяч сімсот вісімдесят одна гривня 07 коп.).
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська
 
Судді                                                                                                 С. Ю. Бурлаков
 
В. С. Жданова
 
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко