Номер провадження: 22-ц/813/520/21 
Номер справи місцевого суду: 520/9084/19
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,
відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області в особі представника Лисого С.О.,
від відповідача Державної казначейської служби України – не з`явились, 
від відповідача прокуратури Одеської області – не з`явились,
переглянувши справу №520/9084/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, прокуратури Одеської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року у складі судді Куриленко О.М., -
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 25 квітня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 17 січня 2017 року за місцем його проживання мав місце обшук співробітниками Київського ВП ГУНП в Одеській області, 15 вересня 2017 року був затриманий та йому було вручено підозру у кримінальному провадженні №12017160480003824 за частиною 1 статті 263 КК України. Вироком Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 листопада 2018 року, його ОСОБА_1 виправдано за частиною 1 статті 263 КК України. Під слідством та судом перебував з 13 вересня 2017 року по 13 листопада 2018 року, з яких з 15 вересня 2017 року по 15 листопада 2017 року у відношенні нього був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В ході обшуку за місцем його проживання було пошкоджено ворота та вхідні двері в будинок, чим завдано збитків на суму 16042,00 грн. З моменту проведення обшуку до постановлення виправдувального вироку ніс витрати на правову допомогу, оплата роботи адвокатів за два роки склала 94800,00 грн. Незаконне притягненням до кримінальної відповідальності протягом 1 року 2 місяців вплинуло на його репутацію як суб`єкта підприємницької діяльності, він втратив замовлення на свої послуги та заробіток. Перебування під слідством обмежило свободу його пересування, порушило звичайний спосіб життя та соціальні зв`язки, погіршило стан здоров`я, завдало шкоди честі та гідності, негативно вплинуло на морально-психологічний стан родини. На підставі статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби країни на відшкодування майнової шкоди 110842,00 грн., моральної шкоди 500000,00 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 12600,00 грн. (т.1 а.с.1-8).
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2019 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.84-85).
Відповідач Державна казначейська служба України позов не визнала, зазначивши у відзиві, що позивач, пред`являючи вимоги до Казначейства, ототожнює його з Державою Україною, що відповідно до діючого законодавства України є абсолютно помилковим твердженням. Казначейство є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувало. Казначейство здійснює обслуговування бюджетних коштів, не уособлює Державу Україну і не відповідає особисто за її зобов`язаннями. Стягнення моральної та майнової шкоди з Казначейства не допускається, так як це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Позивач не дотримався порядку звернення за відшкодуванням шкоди. Стягнення 94800,00 грн. правової допомоги як майнової шкоди безпідставне, так як витрати на правову допомогу в кримінальному провадженні пунктом 1 частини 1 статті 118 КПК України віднесені до процесуальних витрат та не можуть бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства, більш того Конституцією України гарантовано громадянину право на безоплатну правову допомогу, оплатна правова допомога є свідомим вибором саме позивача. Витрати, понесені позивачем на відновлення пошкоджених воріт та вхідних дверей, як майнова шкода не підлягають стягненню, так як факт недоведений. Отже, вимога позивача про відшкодування майнової шкоди в розмірі 110842,00 грн. задоволенню не підлягає, так як є такою, що заявлена з порушенням процесуального порядку, та є не доведеною доказами. Реальність настання моральної шкоди має бути доведеною належними та допустимими доказами, яких позивачем не надано. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями органів та тяжкими фізичними та моральними стражданнями, на які посилається, не надано доказів того, що фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій відповідача (т.1 а.с.109-117).
Позивачем ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надано відповідь на відзив, за змістом якої відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 статті 3 Закону України про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Державна казначейська служба України є тим органом, який здійснює списання коштів у разі стягнення цих коштів з держави. Існує прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями правоохоронних органів, суду щодо ОСОБА_1 та необхідністю позивача на звернення за правовою допомогою до адвокатів, а, відповідно, необхідністю позивача оплачувати гонорар адвоката. Ніхто не має права здійснювати будь-який вплив на особу у виборі нею захисника, форм та методів здійснення захисту своїх прав. Пункт 4 вищевказаного Закону гарантує позивачу право на відшкодування (повернення) суми, сплаченої громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, вказані витрати є підтвердженими. Факт пошкодження співробітниками правоохоронних органів вхідних дверей та воріт у домоволодінні ОСОБА_1 підтверджується протоколом обшуку від 17 січня 2017 року, вироком суду (допитувалися в якості свідків співробітники органу досудового розслідування, які не заперечували пошкодження майна при проникненні до житла), відеозаписом, відзнятим журналістами телеканалу одразу після проведення обшуку. Витрати на відновлення воріт та дверей підтверджені квитанціями та актом виконаних робіт по відновленню воріт. ОСОБА_1 притягувався до кримінальної відповідальності за злочин, якого він не вчиняв, а сама ситуація була штучно створена співробітниками правоохоронних органів шляхом занесення забороненого предмету у домоволодіння позивача з метою подальшого тиску на нього як на суб`єкта підприємницької діяльності та отримання від нього неправомірної вигоди. За період притягнення до кримінальної відповідальності позивач дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими, негативних змінах в емоційному стані тощо, що надає йому право на отримання компенсації на підставі положень статті 13 Закону. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування шкоди (т.1 а.с.127-130).
Відповідач Головне управління Національної поліції в Одеській області позов не визнав, зазначивши у відзиві, що підставою для відшкодування шкоди вказано виправдувальний вирок за недоведеністю висунутого обвинувачення, проте під час судового розгляду кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій судами було безпідставно та без правового обґрунтування визнано більшість доказів недопустимими, а інші просто не були узяті до уваги. У будинку ОСОБА_1 проведено обшук 17 січня 2017 року в рамках кримінального провадження №1201716048000001, під час обшуку вилучено гранату, дії співробітників поліції під час його проведення судовим рішенням незаконними не визнано, досудове розслідування у кримінальному провадженні №1201716048000001 досі триває. Кошти на відшкодування моральної шкоди не підлягають стягненню з ГУНП в Одеській області, у якого відсутні призначення на компенсацію моральної шкоди, а за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. ГУНП України в Одеській області ні майнової, ні моральної шкоди позивачу не завдавало, наявність такої шкоди нічим не доказана (т.1 а.с.137-142).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 1 липня 2019 року замінено неналежного відповідача Одеську місцеву прокуратуру №1 на належного відповідача прокуратуру Одеської області (т.1 а.с.150-151).
Відповідач прокуратура Одеської області познав не визнав, зазначивши у відзиві, що вироком суду ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю висунутого обвинувачення. Відшкодування моральної шкоди під час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Позивачем завищено суму моральної шкоди та не надано її обґрунтованого розрахунку. Сума моральної шкоди, про відшкодування якої вправі ставити питання позивач може становити 58144,00 грн. за 13 місяців 28 днів перебування під слідством та судом. Позивачем не доведено наявність протиправної поведінки з боку прокуратури області, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини прокуратури в її завданні, через що відсутні підстави для задоволення вимог до прокуратури області. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника несе підозрюваний, обвинувачений, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правої допомоги, входить до предмета доказування (т.1 а.с.165-173, 174-181).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду (т.1 а.с.157-158).
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року позов задоволено частково; стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 110842,00 грн., на відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн., на відшкодування витрат на правничу допомогу 12600,00 грн (т.1 а.с.192-200).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області на рішення суду.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області просить рішення суду першої інстанції змінити в частині моральної шкоди, зменшивши розмір відшкодування, скасувати в частині майнової шкоди і ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у відшкодуванні майнової шкоди (т.1 а.с.204-210).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права полягає в тому, що сума моральної шкоди, про відшкодування якої вправі порушувати питання позивач, може становити 58144,00 грн., стягнута судом сума у розмірі 100000,00 грн. є завищеною. Суд не звернув уваги на те, що позивач перебував під домашнім арештом лише 2 місяців, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до нього не застосовувався, суд не обґрунтував з посиланням на докази наявність підстав для стягнення на відшкодування моральної шкоди 100000,00 грн. Вимоги про відшкодування майнової шкоди належними доказами не доведені.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині моральної шкоди та стягнути на відшкодування моральної шкоди 500000,00 грн. (т.2 а.с.9-13).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення в оскаржуваній частині з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права полягає у неправомірному зменшенні судом розміру грошового відшкодування моральної шкоди за страждання, завдані йому протягом 1 року 2 місяців незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.
В апеляційних скаргах не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
У відзивах на апеляційні скарги ГУНП в Одеській області заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та апеляційної скарги прокуратури обґрунтовує тими ж доводами, що й власну позицію в суді першої інстанції (т.2 а.с.28-33, 38-43). 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 , часткове задоволення апеляційної скарги прокуратури та зміну рішення суду в частині розміру відшкодування майнової шкоди, розміру грошового відшкодування моральної шкоди та судових витрат з огляду на наступне. 
Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14 травня 2004 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності КВЕД01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві (т.1 а.с.14-20).
ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ) з 30 січня 2009 року (т.1 а.с.21).
ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.22, 23, 24).
1 січня 2017 року слідчим відділом Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області внесені дані до ЄРДР за №12017160480000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України. В подальшому у даному кримінальному провадженні склад злочину перекваліфіковано на частину 4 статті 296 КК України.
17 січня 2017 року працівниками Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017160480000001 згідно з ухвалою Київського районного суду м. Одеси №520/266/17 від 11 січня 2017 року проведено обшук в будинку АДРЕСА_1 , де в сейфі виявлено та вилучено бойовий припас – ручну осколкову гранату РГД-5.
Постановою прокурора від 12 вересня 2017 року із кримінального провадження №12017160480000001 від 1 січня 2017 року виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування за фактом виявлення та вилучення гранати РГД-5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.
12 вересня 2017 року до ЄРДР за №12017160480003824 стосовно ОСОБА_1 внесено відомості про скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України.
13 вересня 2017 року слідчим у кримінальному провадженні №12017160480003824 винесена постанова про підозру у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, ОСОБА_1 (т.1 а.с.38-39).
15 вересня 2017 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси до підозрюваного ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вироком Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року у справі №520/1718/18 ОСОБА_1 визнаний невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, та виправданий за недоведеністю висунутого обвинувачення; запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався (т.1 а.с.47-55).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 листопада 2018 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 22 травня 2018 року змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції, як на підставу виправдання ОСОБА_1 за частиною 1 статті 263 КК України відсутність Закону України, що передбачає отримання дозволу на зберігання бойового припасу (т.1 а.с.32-37). 
ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 13 вересня 2017 року по 13 листопада 2018 року, з них з 15 вересня 2017 року по 15 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди заявлено з підстав Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України, відтак, з огляду на обставини (факти), що обґрунтовують позовні вимоги, спеціальні підстави відповідальності тощо слід виходити з того, що право на відшкодування заявленої шкоди ОСОБА_1 пов`язує з окремим (спеціальним) деліктом. 
Так, шкода, завдана фізичній особі внаслідок, зокрема, її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч.1 ст.1176 ЦК України).
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК України).
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.7 ст.1176 ЦК України). 
Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами), статтею 1 якого визначено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1)незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2)незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3)незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.
Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами) визначено перелік випадків виникнення права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом; такими випадками є: 1)постановлення виправдувального вироку суду; 1-1)встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2)закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4)закриття справи про адміністративне правопорушення.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами) у випадках, наведених у статті 1 цього Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода. 
У відношенні ОСОБА_1 постановлено виправдувальний вирок суду.
Таким чином, на час звернення до суду з позовом у ОСОБА_1 було наявним право на відшкодування шкоди, передбаченої частиною 1 статті 1176 ЦК України, статтями 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами), так як передбачений частиною 2 статті 1176 ЦК України та статтею 2 вказаного Закону випадок, з яким пов`язується право на відшкодування шкоди (спеціальний делікт), настав. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції в частині виникнення права на відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 як громадянинові внаслідок незаконно притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного застосування запобіжного заходу тощо, що обмежувало та порушувало права громадянина, з тих підстав, що має місце передбачений законом випадок, який надає позивачу таке право, а саме виправдувальний вирок в силу недоведеності висунутого обвинувачення.
Судова практика орієнтує на те, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом, а саме статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі №713/216/17, від 20 вересня 2018 року в справі 686/23731/15-ц, постанова Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 26 лютого 2016 року у справі №6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №638/11853/15-ц).
Щодо ОСОБА_1 , то передбачений статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР випадок настав, відтак, правові підстави для задоволення заявлених ним вимог наявні. 
У визначенні грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.
Мінімальний розмір моральної шкоди законодавцем визначено виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом; цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.
Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.
ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 13 вересня 2017 року по 13 листопада 2018 року (14 місяців), з них з 15 вересня 2017 року по 15 листопада 2017 року (2 місяці) у відношенні ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2019 року встановлено 4173,00 грн.
Таким чином, гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди є рівним 58422,00 грн. (4173,00 грн. х 14 місяців = 58422,00 грн.).
Суд першої інстанції грошову відшкодування моральної шкоди визначив у розмірі 100000,00 грн. (сто тисяч гривен). Проте, зважаючи на доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, оцінивши надані докази, заперечення відповідачів суд апеляційної інстанції, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди 70000,00 грн. (сімдесят тисяч гривен), та, відповідно, не обмежується законодавчо гарантованим мінімумом відшкодування, як то просить в апеляційній скарзі прокурор, рівно як і не погоджується з позивачем, який просить стягнути на відшкодування шкоди 500000,00 грн. (п`ятьсот тисяч гривен).
Вимоги про відшкодування майнової шкоди заявлено в сумі 110842,00 грн. та задоволено судом першої інстанції повністю, з чим суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Заявлена до відшкодування майнова шкода в розмірі 110842,00 грн. складається з витрат на оплату роботи адвокатів у кримінальній справі в сумі 94800,00 грн., витрат на відновлення пошкоджених в ході обшуку воріт та дверей в будинок в сумі 16042,00 грн.
Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого врегульовано статтею 20 КПК України, частиною 3 даної статті у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави.
Витрати на правову допомогу є процесуальними втратами (п.1 ч.1 ст.118 КПК України).
Згідно частини 1 статті 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачуваний, крім випадків, передбачених частиною 3 цієї статті.
Відповідно до частини 3 статті 120 КПК України допомога захисника, залученого для здійснення захисту за призначенням у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, надається за рахунок коштів Державного бюджету України і є безоплатною для підозрюваного, обвинуваченого; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законодавством.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. 
З доданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що захист ОСОБА_1 у кримінальному провадженні здійснювали адвокат Радіонов О.Л. у період з 17 січня 2017 року по 30 листопада 2018 року, адвокат Романова Л.О. у період з 13 вересня 2017 року по 30 травня 2018 року; заявлені витрати на оплату роботи адвокатів склали 94800,00 грн. (т.1 а.с.72-80).
Розмір відшкодування шкоди, зазначеної в пункті 4 статті 3 вказаного Закону, не вирішувалось у відповідності до положень статті 12 цього Закону, заявлені позивачем суми, як такі, що сплачені за юридичну допомогу, не були підтверджені їх надходженням на рахунки чи відображенням у іншій офіційній звітності адвоката, матеріали кримінальної справи не досліджувались на предмет того, яку саме правову допомогу та в якому об`ємі було надано. 
ОСОБА_1 не скористався правом на безоплатну правову допомогу за рахунок коштів Державного бюджету України, а обрав оплатну правову допомогу, на що також слід зважити. 
Отже, заявлена позивачем сума 94800,00 грн. не є підтвердженою належними та допустимими доказами, тому підстав для її відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України наразі не вбачається. 
Витрат на відновлення пошкоджених в ході обшуку воріт та дверей в будинок заявлені в сумі 16042,00 грн. Факт пошкодження під час обшуку 17 січня 2017 року воріт та вхідних дверей в будинок підтверджений, витрати на заявлену суму доведені доказами оплати та виконання робіт.
Отже, витрати позивача в сумі 16042,00 грн. відшкодовано обґрунтовано. 
Виконання рішень суду, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду здійснюється Державним казначейством України за попереднім інформуванням Міністерства фінансів України за вимогою органів державної виконавчої служби України за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету (пункти 1.2, 1.3 Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 4 лютого 2008 року №39). 
Таким чином, виходячи з законодавчо встановлено порядку виконання рішень про відшкодування державою коштів, є правильними доводи казначейства щодо безпідставності списання присуджених до стягнення коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, так як дане дійсно порушує положення Бюджетного кодексу України, яким керується казначейство. 
Так, відповідно до пункту 23-1 статті 1 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Державній казначейській службі України) у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевого бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Функціонування єдиного казначейського рахунку як основного рахунку держави для проведення фінансових операцій та ефективного управління коштами державного та місцевого бюджетів через Систему електронних платежів Національного банку України регламентується Положенням про єдиний казначейський рахунок, затвердженим наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року №122. Згідно з положеннями частини 4 статті 45 Бюджетного кодексу України податки, збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на інших рахунках. Тому, стягнення з єдиного казначейського рахунку шляхом безспірного списання коштів матиме наслідком нецільове використання бюджетних коштів. 
За таких обставини, майнова та моральна шкода, що підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 державою, в її грошову виразі стягується з держави за рахунок коштів Державного бюджету України, при цьому виконання судового рішення має бути проведено відповідно до Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 4 лютого 2008 року №39.
Професійну правничу допомогу в цивільній справі ОСОБА_1 надавала адвокат Романова Л.О. згідно з Угодою про надання правової допомоги №56/17 від 15 вересня 2017 року, витрати на правову допомогу заявлені в сумі 12600,00 грн. (т.1 а.с.9-11,81, 82). 
Витрати на професійну правничу допомогу у цивільній справі відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, та є складовою судових витрат (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то понесені позивачем ОСОБА_1 у цивільній справі судові витрати, виходячи з пропорційності витрат до розміру задоволених вимог, підлягають відшкодуванню в сумі, рівній 6300,00 грн. 
В порядку статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.        Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, прокуратури Одеської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, - змінити.
Стягнути з держави за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на відшкодування майнової шкоди 16042 гривен 00 копійок, на відшкодування моральної шкоди 70000 гривен 00 копійок. 
Стягнути з держави за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 6300 гривен 00 копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков 

Є.С.Сєвєрова