КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №369/7836/19                                                                       головуючий у суді І інстанції: Ковальчук Л.М.
провадження №22-ц/824/5235/2021                                               головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
06 квітня 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання:                                  Спеней О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс» «Нові Жуляни» про захист прав споживача, стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2019 року позивач звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс» «Нові Жуляни» про захист прав споживача, стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, у якому, збільшивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь пеню станом на 15 жовтня 2019 року (за період з 20.06.2018 року по 15.10.2019 року), яка складає  313987 грн. 00 коп., а також судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру. ТОВ «Нові Жуляни» зобов`язався передати їй у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , а на ОСОБА_1 покладався обов`язок щодо сплати вартості майнових прав. Свої обов`язки вона виконала у повному обсязі. Умовами договору сторони також погодили строки завершення будівництва та введення об`єкту в експлуатацію - у строк до 19 березня 2018 року. Однак, ТОВ «Нові Жуляни» у даний строк будівництво не завершив, об`єкт в експлуатацію не введений, чим порушив умови договору. Згідно пункту 6.2. Договору у разі недотримання орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва понад три місяці від орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (п. 2.4. Договору), відповідач сплачує пеню позивачу у розмірі 0,1% від суми ціни майнових прав на квартиру за кожен день прострочення. За перші три місяці періоду прострочення від орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, пеня не нараховується та не сплачується.
Оскільки ТОВ «Нові Жуляни» не виконав своєчасно зобов`язання у відповідності до п. 2.4. Договору, то на підставі п. 6.2. Договору продавець зобов`язаний сплатити покупцю пеню у розмірі 0,1% від ціни договору за кожний день прострочення згідно розрахунку, що за період з 20.06.2018 року по 15.10.2019 року становить 313987 грн. 00 коп.. З урахуванням того, що у добровільному порядку сторони вирішити спір не можуть, і вважаючи своє право порушеним, позивач звернулась із даним позовом.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс» «Нові Жуляни» про захист прав споживача, стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням,адвокат Кузьмичов Сергій Геннадійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що зі змісту пункту  2.4. договору слово "Орієнтовний" відноситься до права продавця в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, що не буде вважатися порушенням умов цього договору, а тому вважає, що сторони дійшли згоди щодо даного пункту та строку, а саме, що відповідач може затримати виконання взятих на себе зобов`язань, але не більше ніж на три місяці без застосування відповідних санкцій, які передбачені договором. Зазначає, що відповідачем не доведено, що несвоєчасність введення об`єкту будівництва в експлуатацію сталось у зв`язку з випадком або непереборною силою. Вважає, що відповідач прострочив виконання зобов`язання, внаслідок чого, у позивача виникло право на стягнення пені. Звертає увагу суду на те, що між позивачем та відповідачем не укладалось письмового договору або додаткової угоди щодо погодження або перенесення строків прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію. Також вважає, що постанова Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №757/39364/15-ц не може бути застосована судом  до даних правовідносин, оскільки у справі, що розглядав ВС, розмір пені обчислено позивачем не від суми неналежного виконаного зобов`язання, як було встановлено у договорі, а від вартості майнових прав на спірну квартиру, а у даній справі згідно п. 6.2. договору у разі недотримання орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (п 2.4. договору) продавець сплачує пеню покупцю у розмірі 0,1% від суми ціни майнових прав на квартиру за кожен прострочений день. 
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не подав.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що термін прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначений, замість цього вказана орієнтовна дата, а також, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правих відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони позивача відсутній, а тому дані обставини виключають можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені).
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, що яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до ст. 252 ЦК України дає визначення строку та терміну, а саме: 1) строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; 2) термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду  від 17 жовтня 2018 року  у справі № 757/39364/15-ц,  у постанові Верховного Суду  від 22 липня 2020 року у справі № 369/6303/19.
Встановлено,  між ТОВ «Крюківщина» та ОСОБА_1 укладено договір № 34/В3-2 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 03.03.2018р.  .
Відповідно до п.1.1 договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру АДРЕСА_1 та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим Договором.
Відповідно до 1.3. Договору визначено, що предметом Договору є майнові права на Квартиру, які після прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію реалізуються шляхом реєстрації Покупцем права власності в установленому законом порядку. За умови виконання своїх обов`язків за цим Договором Продавець зобов`язаний передати Покупцю документи, необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру.
Відповідно до 1.4. Договору Сторони обумовили, що майнові права на Квартиру за цим Договором передаються від продавця покупцю шляхом підписання акту прийому-передачі квартири (як сукупності майнових прав), який є невід`ємною частиною цього Договору. Акт прийому-передачі квартири підписується Сторонами після прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта будівництва та за умови повного виконання Покупцем своїх зобов`язань за цим Договором.
Відповідно до 2.4. Договору орієнтовний строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію - 19 березня 2018 рік. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію Об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього Договору.
Відповідно до п. 3.1. Договору Сторонами обумовлено, що ціна майнових прав на Квартиру на момент підписання Договору становить: 650078 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 108346 грн. 33 коп., що еквівалентно 25003 дол. США.
Відповідно до п. 4.1. Договору даний договір укладається під відкладальною обставиною, якою сторони визнають пред`явлення до виконання Форвардного контракту Покупцем, за відповідним актом (прийому-передачі) пред`явлення до виконання форвардного контракту.
Відповідно до п.п. 5.2.1. п. 5.2. Договору продавець зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі виконувати свої зобов`язання за Договором та виконувати інші функції і обов`язки згідно форвардного контракту.
Відповідно до 6.2. Договору у разі недотримання Орієнтовного строку прийняття Об`єкта будівництва понад три місяці від орієнтовного строку прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію (п. 2.4. Договору), Продавець сплачує пеню покупцю в розмірі 0,1% від суми Ціни майнових прав на Квартиру за кожен день прострочення. За перші три місяці періоду прострочення від орієнтовного строку прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію, пеня не нараховується та не сплачується.
Встановлено, що у 2019 році відповідач змінив назву: з Товариством з обмеженою відповідальністю «Крюківщина» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Жуляни», що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки термін прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначено, а вказана орієнтовна дата, а також те, що прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правових відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони ТОВ "Нові Жуляни» відсутній. Вказане виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені).
Доводи апеляційної скарги про те, що зі змісту пункту 2.4. договору слово "Орієнтовний" відноситься до права продавця в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, що не буде вважатися порушенням умов цього договору, а тому вважає, що сторони дійшли згоди щодо даного пункту та строку, а саме, що відповідач може затримати виконання взятих на себе зобов`язань, але не більше ніж на три місяці без застосування відповідних санкцій, які передбачені договором, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації в договорі конкретно не визначений, у п.2.4 договору зазначена не конкретна, а орієнтовна календарна дата прийняття об`єкта будівництва до експлуатації. Крім того, встановлення орієнтовного строку вказує на невизначеність такої істотної умови як строк прийняття об`єкта будівництва до експлуатації. 
Доводи апеляційної скарги про те, що між позивачем та відповідачем не укладалось письмового договору або додаткової угоди щодо погодження або перенесення строків прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію. А також доводи про те, що відповідачем не доведено, що несвоєчасність введення об`єкту будівництва в експлуатацію сталось у зв`язку з випадком або непереборною силою, а також, що відповідач прострочив виконання зобов`язання, внаслідок чого, у позивача виникло право на стягнення пені апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.
Чинним законодавством України поняття прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію відсутнє.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма акта готовності об`єкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України.
Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований).
Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єктів, необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.
Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.
Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.
Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (з наступними змінами і доповненнями).
Відповідно до п. 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація).
Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.
Відповідно до п. 4 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів встановлено, що надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Повноваження Держархбудінспекції здійснюються її апаратом. При цьому реєстрація (повернення, скасування реєстрації) декларації щодо об`єктів, які розміщено на території кількох адміністративно-територіальних одиниць та вплив (відповідно до проектної документації) від діяльності яких після прийняття в експлуатацію буде поширюватися на дві і більше адміністративно-територіальні одиниці, здійснюється безпосередньо апаратом Держархбудінспекції, а щодо інших об`єктів - її територіальними органами за місцезнаходженням таких об`єктів.
Відтак, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, а тому відносини щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить не до цивільно-правових, а до публічно-правових відносин.
Доводи апеляційної скарги про те, щопостанова Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №757/39364/15-ц не може бути застосована судом до даних правовідносин, оскільки у справі, що розглядав ВС, розмір пені обчислено позивачем не від суми неналежного виконаного зобов`язання, як було встановлено у договорі, а від вартості майнових прав на спірну квартиру, а у даній справі згідно п. 6.2. договору у разі недотримання орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (п 2.4. договору) продавець сплачує пеню покупцю у розмірі 0,1% від суми ціни майнових прав на квартиру за кожен прострочений день, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки постанова Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №757/39364/15-ц є релевантною до правовідносин, які склались між сторонами у даній справі, та в ній зазначено декілька підстав щодо залишення в силі рішення суду першої інстанції, а не тільки вище зазначена підстава, на яку посилаються позивач.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні,  не спростовують.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача не було порушено відповідачем.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 251, 252 509, 611, 626, 638 ЦК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.                                                                         На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд, 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «07» квітня 2021 року.
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко        	
Судді	Д.Р. Гаращенко        	
 	О.І. Сліпченко