Постанова                                                 
Іменем України                                   
 
27 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 361/2747/16-ц
провадження № 61-12589св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
суб`єкти оскарження: державний виконавець Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Федяніна Юлія Віталіївна, начальник Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Вовнянко Володимир Володимирович,
боржник -  ОСОБА_2 ,
заінтересована особа -  ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року у складі колегії суддів: 
Ящук Т. І., Немировської О. В., Чобіток А. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії, бездіяльність і рішення начальника та державних виконавців Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Броварський МВ ДВС ГТУЮ у Київській області).
 
Скарга обґрунтована посиланням на те, що з 2010 року по 2014 рік у Дніпровському районному суді м. Києва розглядалася цивільна справа 
№ 2-200/1-11 за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 
03 лютого 2011 року накладено арешт на рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 у межах позовних вимог у розмірі 1 980 000,00 грн, у тому числі на майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 1,9335 га для ведення селянського господарства, що знаходиться на території Броварського району Київської області у с. Богданівка, кадастровий номер 3221280801:01:025:0007. Постановою державного виконавця Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 09 лютого 2011 року, на виконання зазначеної ухвали, накладено арешт на вказане майно. 
 
11 травня 2012 року на виконання рішення Дніпровського районного суду 
м. Києва від 24 березня 2011 року у справі № 2-200/1-11 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошових коштів у розмірі 1 981 820,00 грн, видано виконавчий лист та постановою державного виконавця Броварського 
МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 15 травня 2013 року відкрито виконавче провадження № 37910897 (далі - ВП № 37910897). 
 
Після відкриття виконавчого провадження начальник Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області повідомив його, що майно, на яке накладено арешт у порядку забезпечення позову, за результатами проведення прилюдних торгів з продажу арештованого майна передано іншому стягувачу ОСОБА_3 на підставі постанови державного виконавця та акту від 17 квітня 2013 року. 
 
20 травня 2013 року постановою начальника Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області скасовано постанову та акт державного виконавця від 17 квітня 2013 року про передачу майна ОСОБА_3 , законність якої підтверджено в судовому порядку при розгляді скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця. 
 
Незважаючи на це, 18 квітня 2016 року державний виконавець Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Федяніна Ю. В. повторно винесла постанову у виконавчому провадженні № 26561627 (далі - ВП № 26561627) про передачу майна стягувачу ОСОБА_3 за результатами прилюдних торгів трирічної давності, на яку він подав скаргу до начальника Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області.
 
Постановою начальника Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Вовнянко В. В. від 06 травня 2016 року відмовлено у задоволенні його скарги.
 
Посилаючись на те, що зазначені дії державного виконавця та начальника Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області вчиненні з порушенням вимог закону, оскільки прилюдні торги були призначені за наявності зареєстрованого арешту та заборони відчуження спірного нерухомого майна, що було встановлено постановою начальника Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 
20 травня 2013 року, а також без повідомлення його, як стягувача, про час та дату їх проведення, відповідну уцінку майна, просив: 
-          визнати дії старшого державного виконавця Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Федяніної Ю. В. неправомірними та скасувати постанову від 18 квітня 2016 року у ВП № 28561627 про передачу стягувачу 
ОСОБА_3 майна боржника ОСОБА_2 ; 
-          визнати дії начальника Броварського МВ ДВС ГТУЮ Вовнянко В. В. при здійсненні контролю за діями державного виконавця Федяніної Ю. В. щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-200/1-11 від 11 травня 2012 року, ВП № 37910897, неправомірними та скасувати постанову 
у ВП №37910897 від 06 травня 2016 року.
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій  
 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 
2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови головного державного виконавця Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області 
Федяніної Ю. В. від 18 квітня 2016 року, у задоволенні його скарги відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що постанова державного виконавця від 18 квітня 2016 року про передачу нереалізованого майна боржника майна стягувачу ОСОБА_3 винесена у межах зведеного виконавчого провадження № 38340247 (далі - ЗВП № 38340247). Ураховуючи, що виконавчий документ Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 
2011 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 
(ВП №28561627) надійшов до виконання першим, державний виконавець правильно передав нереалізоване майно боржника зазначеному стягувачу в порядку календарного надходження виконавчих документів. Прилюдні торги не визнані недійсними та проводилися у рамках виконавчого провадження 
ВП № 28561627, яке згодом увійшло до ЗВП № 38340247, і чинним   законодавством не передбачено необхідності повторної передачі на реалізацію арештованого майна після об`єднання виконавчих проваджень у зведене.
 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно вказав, що після об`єднання кількох виконавчих проваджень у зведене, проведення виконавчих дій спочатку не передбачено. У зведеному виконавчому провадженні державний виконавець продовжує виконавчі дії, які були проведені ним при виконанні окремих виконавчих проваджень, а отже передача нереалізованого майна боржника стягувачу ОСОБА_3 , виконавчий документ якого надійшов до виконання першим, відповідає вимогам статей 44, 62 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.
 
Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Скасовуючи судове рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції вказав на неправильне застосування до спірних правовідносин статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, суди не встановили фактичних обставин справи, а тому дійшли передчасного висновку про правомірність дій державного виконавця при передачі майна боржника одному із стягувачів. Зокрема вказав, що суди не перевірили, які виконавчі дії щодо звернення стягнення на майно боржникабули проведені у межах ЗВП № 38340247 та чи були усунуті порушення, встановлені при скасуванні постанови державного виконавця від 17 травня 2013 року.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року скасовано в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця та начальника відділу Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення скарги.
 
Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Броварського 
МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Федяніної Ю. В. та скасовано постанову 
ВП № 28561627 від 18 квітня 2016 року про передачу стягувачу ОСОБА_3 майна боржника ОСОБА_2 , а саме - земельної ділянки, площею 
1,9335 га, кадастровий номер 3221280801:01:025:0007 та майнового комплексу в рахунок погашення боргу.
 
Визнано неправомірними дії начальника Броварського МВ ДВС ГТУЮ  у Київській області Вовнянко В .В. при здійсненні контролю за діями державного виконавця Федяніної Ю. В. щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-200/1-11 від 11 травня 2012 року ВП № 37910897, та скасовано постанову ВП №37910897 від 06 травня 2016 року.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не урахував, що підставою скасування постанови державного виконавця  від 
17 березня 2013 року у ВП № 28561627 про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу ОСОБА_3 , була  наявність заборони (арешту) майна, накладеної ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 
2011 року у справі № 2-200/1-11, а тому державний виконавець не мав правових підстав для передачі майна боржника на реалізацію (прилюдні торги). Зазначені підстави не змінились і при винесенні оскаржуваної постанови від 18 квітня 
2016 року, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про її правомірність. Протиправність передачі спірного майна на прилюдні торги, відсутність проведених у межах зведеного виконавчого провадження виконавчих дій, передбачених статтями 57-62 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV призвело до порушення прав стягувача ОСОБА_1 , який є стягувачем однієї черги з ОСОБА_3 , а тому наявні підстави для визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування оскаржуваної постанови про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу ОСОБА_3 . Посилаючись на наведене, суд визнав постанову начальника Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Вовнянко В .В. від 06 травня 2016 року про відмову у задоволення скарги  ОСОБА_1 необґрунтованою, що є підставою для її скасування.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи 
 
У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 , у якій заявник просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 
30 травня 2019 року та залишити в силі ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що ОСОБА_1 не має права на оскарження постанови державного виконавця від 18 квітня 2016 року, оскільки така постанова винесена у межах ВП № 28561627, учасником якого він не є, та яке закінчено відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення). Крім того, суд розглядав скаргу на дії посадових осіб Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області у різних виконавчих провадженнях, зокрема дії державного виконавця у ВП № 28561627 та дії начальника відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у ВП №37910897. Оскарження ОСОБА_1 дій державного виконавця у виконавчому провадженні, учасником якого він не є та яке закінчено у зв`язку з його фактичним виконанням, не відповідає завданням цивільного судочинства, оскільки не направлено на поновлення порушених прав заявника. Суд не урахував, що постановою начальника Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 20 травня 
2013 року скасована лише постанова державного виконавця від 17 квітня 
2013 року про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу 
ОСОБА_3 , однак не скасовані попередні виконавчі дії і рішення державного виконавця, за наслідками яких майно було передано на реалізацію (постанова про арешт майна боржника, опис майна боржника, постанова про призначення експерта, акт оцінки вартості майна, передача на зберігання та реалізацію арештованого майна, проведення продажу на прилюдних торгах та зняття його з реалізації у зв`язку з відсутністю покупців, пропозиція стягувачу про залишення за собою нереалізованого майна, прийняття стягувачем зазначеної пропозиції та внесення коштів на рахунок державної виконавчої служби). У зведене виконавче провадження виконавчі документи були об`єднані лише 21 травня 2013 року, виконавчі дії, вчинені до моменту об`єднання, не скасовані та є чинними, тоді як повторне вчинення виконавчих дій з реалізації того ж самого майна Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено. Доводи ОСОБА_1 про не повідомлення його про проведення прилюдних торгів є безпідставними, оскільки на момент їх проведення він не був учасником жодного відкритого виконавчого провадження. Про наявність інших порушень при проведенні прилюдних торгів заявник не зазначав, і судами попередніх інстанцій їх не встановлено.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , витребувано справу з місцевого суду.
 
Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 13 серпня 2019 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою головного державного виконавця Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 29 серпня 
2011 року відкрито ВП № 28561627 з виконання виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2011 року у справі № 2-4267 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 1 190 757,87 грн.
 
08 січня 2013 року у виконавчому провадженні ВП № 28561627 призначені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 1,9335 га, кадастровий номер 3221280801:01:025:0007 та майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_2 .
 
Згідно із повідомленням державного виконавця Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 12 квітня 2013 року, треті прилюдні торги з реалізації вищевказаного нерухомого майна не відбулися  у зв`язку з відсутністю покупців.
 
12 квітня 2013 року ОСОБА_3 подав до Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області заяву, у якій зазначив про бажання залишити за собою нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , яке не було реалізовано на прилюдних торгах, в рахунок погашення його боргу.
 
16 квітня 2013 року ОСОБА_3 сплатив на рахунки Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області різницю коштів між початковою вартістю нереалізованого майна та сумую коштів, що підлягають стягненню на його користь, у розмірі 10 042,13 грн. 
 
17 квітня 2013 року державний виконавець Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області виніс постанову про передачу майна стягувачу, якою  передано стягувачу ОСОБА_5 майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у рахунок погашення боргу в розмірі 1 190 757,87 грн, а саме: земельну ділянку, площею 1,9335 га (кадастровий номер: 3221280801:01:025:0007), комплекс у складі: ангар, приміщення пташника, розпочате будівництво адміністративно-побутового корпусу, туалет, електричну підстанцію КТП (160кВА), ангар (розміром 7,5х15 кв. м), залізобетонну естакаду, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
17 квітня 2013 року складено акт про передачу зазначеного нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затверджений того ж дня начальником Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області.
 
20 травня 2013 року постановою начальника Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області скасовано постанову державного виконавця Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 17 квітня 2013 року по передачу майна стягувачу ОСОБА_5 та визнано недійсним акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 17 квітня 2013 року. 
 
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 
2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 березня 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії начальника Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Вовнянка В. В. щодо винесення ним постанови від  20 травня 2013 року відмовлено.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 
05 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області віл 17 березня 2016 року залишено без змін.
 
Судами також установлено, що в провадженні Дніпровського районного суду 
м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики, за позовом третьої особи ОСОБА_3 до 
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним з підстав фіктивності цього правочину з моменту його вчинення. 
 
Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2011 року у справі № 2-200/1-11 вжиті заходи забезпечення позову, зокрема накладено арешт на рухоме й нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 у межах позовних вимог у розмірі 1 980 000,00 грн, у тому числі на комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку, площею 1,9335 га (для ведення фермерського господарства), що знаходиться на території Броварського району Київської області у с. Богданівка (кадастровий 
№ 3221280801:01:025:007). 
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 березня 2011 року у справі № 2-200/1-11, залишеним без змін ухвалою  Апеляційного суду м. Києва від 02 червня 2011 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 1 980 000,00 грн, судовий збір - 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу -  120,00 грн, всього 1981820,00 грн. 
 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 липня 2012 року відмовлено ОСОБА_3 у скасуванні заходів забезпечення позову у цивільній справі № 2-200/1-2011.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2012 року, залишеною в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року, поновлено ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 
 
Постановою державного виконавця Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області від 15 травня 2013 року відкрито ВП № 37910897 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 
11 травня 2012 року № 2-200/1-11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 1 981 820,00 грн. 
 
21 травня 2013 року постановою старшого державного виконавця Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області об`єднано ВП № 28561627 (стягувач 
ОСОБА_3 ) та ВП № 37910897 (стягувач ОСОБА_1) у зведене виконавче провадження (ЗВП № 38340247). 
 
18 квітня 2016 року державний виконавець Броварського МВ ДВС ГТУЮ  у Київській області Федяніна Ю. В. винесла постанову у ВП № 28561627 про передачу стягувачу ОСОБА_3 майна, що належить боржнику  
ОСОБА_2 у рахунок погашення заборгованості, зокрема передано майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 1,9335 га, для ведення фермерського господарства, що знаходиться на території Броварського району Київської області у селі Богданівна, кадастровий 
№ 3221280801:01:025:0007.
 
18 квітня 2016 року грошові кошти у розмірі 10 042,13 грн, які є різницю між початковою вартістю нереалізованого нерухомого майна та сумою коштів, що підлягає стягненню на користь стягувача ОСОБА_3 , надійшли на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби.
 
25 квітня 2016 року грошові кошти у розмірі 8 483,98 грн перераховано на користь ОСОБА_1 
 
25 квітня 2016 року постановою державного виконавця Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Федяніної Ю. В. закінчено ВП № 28561627  (стягувач ОСОБА_3 ) на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.
 
18 травня 2016 року державним виконавцем Федяніною Ю. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 37910897 (стягувач  ОСОБА_1 )  щодо виконання виконавчого листа №20200/1-11, виданого Дніпровським районним судом м. Києва, на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування 
 
Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове апеляційного суду ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги ОСОБА_3 висновків суду не спростовують.
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
 
Спірні правовідносини виникли під час дії положень Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, прийнятого 21 квітня 1999 року, а тому суди при вирішенні скарги правильно керувались положеннями цього Закону у зазначеній редакції.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» 
№ 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV).
 
За змістом частини першої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.
 
Частинами першою, сьомою-десятою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV визначено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.
 
У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний у п`ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.
 
Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.
 
У разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку календарного надходження виконавчих документів до виконання з урахуванням черговості, визначеної статтею 44 цього Закону.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 44 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачеві сум.
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 
2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року та постановою Верховного Суду від 27 березня 
2019 року, у справі № 361/2650/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Броварського МВ ДВС ГТУЮу Київській області, ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А. А., третя особа: ОСОБА_2 , про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності від 27 травня 2013 року, виданих приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А. А. ОСОБА_3 , встановлено, що стягувачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є стягувачами однієї черги, а тому відповідно до частини другої статті 44 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV їх вимоги задовольняються за рахунок належного боржнику майна пропорційно до належної кожному стягувачеві суми.
 
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (частина четверта статті 82 ЦПК України). 
 
Відповідно до частини першої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.
 
Згідно з частинами першою, другою до статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, здійснює контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем. 
 
Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший  процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. 
 
Установивши, що 21 травня 2013 року постановою старшого державного виконавця Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області виконавчі провадження  ВП № 28561627 (стягувач ОСОБА_3 ) та ВП № 37910897 (стягувач ОСОБА_1 ) об`єднано в одне провадження, якому присвоєно номер 
ЗВП № 38340247, а також наявність на час винесення оскаржуваної постанови державного виконавця Федяніної Ю. В. від 18 квітня 2016 року  про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу ОСОБА_3 заборони (арешту) майна, накладена ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2011 року у справі № 2-200/1-11, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що відсутність проведених у межах зведеного виконавчого провадження виконавчих дій, передбачених статтями 57-62 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, та правових підстав для передачі майна боржника стягувачу ОСОБА_3 , призвело до порушення прав стягувача ОСОБА_1 , який є стягувачем однієї черги з ОСОБА_3 , а тому наявні підстави для визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування оскаржуваної постанови про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу ОСОБА_3 , а також визнання необґрунтованою постанови начальника Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Вовнянко В .В. від 
06 травня 2016 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Федяніної Ю. В. від 18 квітня 2016 року про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу ОСОБА_3  та її скасування.
 
Доводи заявника про те, що постанова державного виконавця від 18 квітня 
2016 року про передачу майна стягувачу ОСОБА_3 винесена у рамках виконання ВП № 28561627, а тому ОСОБА_1 не будучи учасником зазначеного виконавчого провадження не має права на її оскарження є необґрунтованими, оскільки з 21 березня 2013 року ВП № 28561627 (стягувач ОСОБА_3 ) та 
ВП № 37910897 (стягувач ОСОБА_1) об`єднано ЗВП №38340247. Ураховуючи, що ОСОБА_1 є учасником зведеного виконавчого провадження, а отже відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, він як і стягувач однієї черги з ОСОБА_3 , має право на часткове задоволення його вимог за рахунок майна боржника пропорційно до належної йому суми, що встановлено постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі 
№ 361/2650/16-ц. 
 
З наведених підстав безпідставними є також посилання заявника на порушення апеляційним судом норм процесуального права щодо розгляду скарги 
ОСОБА_1 на дії та процесуальні рішення посадових осіб Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області, вчинені у різних виконавчих провадженнях - 
ВП № 28561627 та ВП № 37910897, та неможливість розгляду скарги на дії державного виконавця у закінченому виконавчому провадженні ВП №28561627, оскільки зазначені виконавчі провадження були об`єднані та виконувалися у 
ЗВП № 38340247.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Установивши, що апеляційний суд повно та всебічно з`ясував обставини у справі, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги ОСОБА_3 . 
 
Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 30 травня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                      Г. І. Усик
 
І. Ю. Гулейков 
 
О. В. Ступак