Постанова
Іменем України 
 
03 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 310/3522/13-ц
провадження № 61-6356св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року у складі судді Вірченко О. М. та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Онищенка Е. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна в натурі та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна в натурі та визнання права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна в натурі та визнання права власності.
 
Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 мотивовано тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 липня 2008 року їй належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини цього будинку є ОСОБА_2 . 
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року за нею визнано право власності на будівельні матеріали та обладнання, що були використані при будівництві прибудови літ. «А1» на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
ОСОБА_1 вважає, що після прийняття нею спадщини та після дарування ОСОБА_4 своєї 1/2 частини житлового будинку ОСОБА_2 між сторонами почали виникати спори з приводу користування будинком. На даний час між ними як співвласниками відсутня згода щодо користування спільною власністю.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:
 - поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , виділивши їй в натурі в рахунок належної ідеальної 1/2 частини на житловий будинок частину житлового будинку «А», яка складається з наступного: коридор № 1-3, кімната № 1-4, сіни «а1», кухня № 2-2, умивальня № 2-3, душова № 2-4, частина сіней «а2», вбиральня № 2-9, коридор № 1-2 та коридор № 2-1, які разом складають ізольовану квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 38,4 кв. м, що на 5,8 кв. м менше ідеальної частини, та господарських будівель і споруд: сарай-котельня «Б», вбиральня-душова «Л», душова «М», ворота № 3, паркан № 5, зливна яма № 8, сходи до «Р», балкон до «Р», замощення ІІ вартістю 344,00 грн, 1/2 частина паркану № 4, які розташовані на відокремленій частині земельної ділянки домоволодіння зі входом (виходом) на АДРЕСА_1 ;
 - виділити ОСОБА_2 в натурі, в рахунок належної їй на праві власності ідеальної 1/2 частини на житловий будинок АДРЕСА_1 , частину житлового будинку «А», яка складається з кімнати № 1-6, приміщення № 1-5, сіней «а4», кухні № 1-7, частини сіней «а2», коридору № 1-1, які разом будуть складати ізольовану квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 50,0 кв. м, що на 5,8 кв. м більше ідеальної частини, та господарські будівлі і споруди: сарай-вбиральню-душову «Н», паркан № 1, хвіртку № 2, 1/2 частину паркану № 4, які розташовані на відокремленій земельній ділянці домоволодіння зі входом (виходом) на АДРЕСА_1 ;
 - визнати за нею право власності на виділені в натурі частини житлового будинку та господарські будівлі;
 - припинити право спільної часткової власності на житловий будинок разом із господарськими спорудами та будівлями на АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_2 ;
 - стягнути з неї на користь ОСОБА_2 різницю вартості між ідеальною частиною ОСОБА_2 від загальної вартості частини житлового будинку, що виділена ОСОБА_1 , у розмірі 3 777,00 грн;
 - зобов`язати її провести у спірному житловому будинку наступні будівельні роботи: влаштування простінку за лінією розподілу, що поділяє коридор             № 1-1, на окремі приміщення № 1-1 і № 1-2, закриття існуючого дверного прорізу з коридору № 1-3 у кімнату № 1-6, влаштування дверного прорізу з коридору № 1-2 у вбиральню № 2-9, влаштування дверного прорізу з коридору № 1-1 у кімнату № 1-6, усунення самочинно зменшеної житлової площі 9,0 кв.м у кімнаті № 1-5 шляхом відновлення дверного та віконного прорізів у кімнаті № 1-5;
 - зобов`язати її та ОСОБА_2 обладнати окремі системи газифікованого опалення за додатково розробленим проектом, обладнати окремі системи за додатково розробленим проектом мережі газопостачання, електропостачання, водопостачання і каналізації;
 - стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору в розмірі 1 600,00 грн та з проведенням судової експертизи у розмірі 3 500,00 грн.
 
У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна в натурі та визнання права власності.
 
Позовну заяву ОСОБА_2 мотивовано тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 21 квітня 2006 року. Власником іншої частки будинку є ОСОБА_1 , між сторонами склався певний порядок користування спірним будинком. 
Відповідно до вимог частини першої статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вона та ОСОБА_1 мають право на 1/2 частину в праві власності на спірний будинок, а не на конкретно визначену частину в майні, без огляду на те, кому належить право власності на будівельні матеріали чи за чий рахунок було здійснено будівництво допоміжних будівель і споруд. 
ОСОБА_2 вважає, що посилання ОСОБА_1 на те, що прибудова літ. «А1» є самочинно збудованою, тому не повинна включатися до поділу, є необґрунтованим. Найбільш правильним з урахуванням відхилення від ідеальних часток, переліку робіт по переплануванню будинку під час його поділу є варіант № 3 поділу, запропонований експертом при проведенні судової будівельно-технічної експертизи. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просила поділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом виділення їй в натурі в рахунок ідеальної 1/2 частини на житловий будинок «А», який складається з коридору № 1-3, кімнати № 1-4, кімнати          № 1-6, приміщення № 1-5, сіни «а4», які складаються з кухні № 1-7, частину сіней «а2»: коридор № 1-1 площею 15,9 кв. м вартістю 6 942,00 грн, та господарські будівлі і споруди: сарай-вбиральню-душову «Н» вартістю 2 235,00 грн, паркан № 1 вартістю 2 629,00 грн, хвіртку № 2 вартістю 740,00 грн, 1/2 частину паркану № 4 вартістю 134,00 грн, які розташовані на відокремленій частині земельної ділянки домоволодіння зі входом (виходом) на АДРЕСА_1 ;
 - визнати за нею право власності на виділені в натурі в рахунок 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 : житловий будинок «А», який складається з коридору № 1-3 площею 5,6 кв. м, кімнати № 1-4 площею 10,6 кв. м, кімнати № 1-6 площею 16,4 кв. м, приміщення № 1-5 площею 9,0 кв. м, загальною площею 41,6 кв. м, вартістю 23 726,00 грн, сіни «а4»: кухню № 1-7 площею 13,3 кв. м вартістю 6 221,00 грн, частину сіней «а2»: коридор № 1-1 площею 15,9 кв. м вартістю 6 942,00 грн, та господарські будівлі і споруди: сарай-вбиральню-душову «Н» вартістю 2 235,00 грн, паркан № 1 вартістю 2 629,00 грн, хвіртку № 2 вартістю 740,00 грн, 1/2 частину паркану № 4 вартістю 134,00 грн, які розташовані на відокремленій частині земельної ділянки домоволодіння зі входом (виходом) на АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на зазначений житловий будинок;
 - інше майно залишити у власності ОСОБА_1 ;
 - стягнути з ОСОБА_1 на її користь різницю вартості між вартістю ідеальної частини ОСОБА_2 у праві спільної часткової власності на спірний житловий будинок та загальною вартістю частини житлового будинку, що виділена ОСОБА_2 у розмірі 2 640,00 грн, а також судовий збір у розмірі 1 653,60 грн.
 
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року об`єднано вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ нерухомого майна в натурі та визнання права власності в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна в натурі.
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Поділено в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 : 
Виділено в натурі ОСОБА_2 в рахунок ідеальної 1/2 частини на житловий будинок на АДРЕСА_1 : житловий будинок «А», який складається з коридору № 1-3, площею 5,6 кв. м, кімнати № 1-4, площею 10,6 кв. м, кімнати № 1-6, площею 16,4 кв. м, приміщення № 1-5, площею 9,0 кв. м, загальною площею 41,6 кв. м, вартістю 23 726,00 грн, сіни «а4», які складаються з кухні № 1-7, площею 13,3 кв. м, вартістю 6 221,00 грн, частину сіней «а2» у складі коридору № 1-1, площею 15,9 кв. м, вартістю 6 942,00 грн, та господарські будівлі і споруди: сарай-вбиральню-душову «Н» вартістю 2 235,00 грн, паркан № 1 вартістю 2 629,00 грн, хвіртку № 2 вартістю 740,00 грн, 1/2 частину паркану № 4 вартістю 134,00 грн, загальною вартістю 42 627,00 грн, які розташовані на відокремленій частині земельної ділянки домоволодіння зі входом (виходом) на АДРЕСА_1 (на схемі додатку № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 грудня 2015 року № 199 позначено червоним кольором).
Виділено в натурі ОСОБА_1 в рахунок ідеальної 1/2 частини на житловий будинок на АДРЕСА_1 : житлову прибудову «А1», яка складається з коридору № 2-8, площею 6,2 кв. м, кімнати № 2-5, площею 13,5 кв. м, кімнати № 2-6, площею 8,1 кв. м, кімнати № 2-7, площею 10,7 кв. м, загальною площею 38,5 кв. м, вартістю 20 221,00 грн, сіни «а1» у складі кухні № 2-2, площею 2,1 кв. м, умивальні № 2-3, площею 0,8 кв. м, душової № 2-4, площею 2,1 кв. м, загальною площею 9,7 кв. м, вартістю 5 924,00 грн, частину сіней «а2» у складі вбиральні № 2-9, площею 1,4 кв. м, та коридору № 2-І, площею 6,5 кв. м, загальною площею 7,9 кв. м, вартістю 3 449,00 грн, які разом складають ізольовану квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 56,1 кв. м, та господарські будівлі і споруди: сарай-котельня «Б», вбиральня-душова «Л», душова «М», ворота № 3, паркан № 5, зливна яма № 8, сходи до «Р», балкон до «Р», замощення ІІ, 1/2 частину паркану № 4, загальною вартістю 47 906,00 грн, які розташовані на відокремленій частині загальної земельної ділянки зі входом (виходом) на АДРЕСА_1 (на схемі додатку № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи  від 11 грудня 2015 року № 199 позначено зеленим кольором).
Визнано за ОСОБА_2 право власності на виділено в натурі в рахунок 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 : житловий будинок «А», який складається з коридору        № 1-3, площею 5,6 кв. м, кімнати № 1-4, площею 10,6 кв. м, кімнати № 1-6, площею 16,4 кв. м, приміщення № 1-5, площею 9,0 кв. м, загальною площею 41,6 кв. м, вартістю 23 726,00 грн, сіни «а4», які складаються з кухні № 1-7, площею 13,3 кв. м, вартістю 6 221,00 грн, частину сіней «а2» у складі коридору № 1-1, площею 15,9 кв. м, вартістю 6 942,00 грн, та господарські будівлі і споруди: сарай-вбиральню-душову «Н» вартістю 2 235,00 грн, паркан № 1 вартістю 2 629,00 грн, хвіртку № 2 вартістю 740,00 грн, 1/2 частину паркану № 4 вартістю 134,00 грн, загальною вартістю 42 627,00 грн, які розташовані на відокремленій частині земельної ділянки домоволодіння зі входом (виходом) на АДРЕСА_1 (на схемі додатку № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 грудня 2015 року № 199 позначено червоним кольором).
Припинено право спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_4 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на виділені в натурі в рахунок 1/2 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 : житлову прибудову «А1», яка складається з коридору № 2-8, площею 6,2 кв. м, кімнати № 2-5, площею 13,5 кв. м, кімнати № 2-6, площею 8,1 кв. м, кімнати № 2-7, площею 10,7 кв. м, загальною площею 38,5 кв. м, вартістю 20 221,00 грн, сіни «а1» у складі кухні № 2-2, площею 2,1 кв. м, умивальні № 2-3, площею 0,8 кв. м, душової № 2-4, площею 2,1 кв. м, загальною площею 9,7 кв. м, вартістю 5 924,00 грн, частину сіней «а2» у складі вбиральні № 2-9, площею 1,4 кв. м, та коридору № 2-І, площею 6,5 кв. м, загальною площею 7,9 кв. м, вартістю 3 449,00 грн, та господарські будівлі і споруди: сарай-котельня «Б», вбиральня-душова «Л», душова «М», ворота № 3, паркан № 5, зливна яма № 8, сходи до «Р», балкон до «Р», замощення ІІ, 1/2 частина паркану № 4, загальною вартістю 47 906,00 грн, які розташовані на відокремленій частині загальної земельної ділянки зі входом (виходом) на АДРЕСА_1 (на схемі додатку № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 грудня 2015 року № 199 позначено зеленим кольором).
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суди виходили із того, що прибудову літ. «А1» була побудовано у 1976 році. Тому відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, вона не належить до об`єктів самочинного будівництва. Згідно з проведеною технічною інвентаризацією житлового будинку АДРЕСА_1 та виготовленим 14 червня 2013 року технічним паспортом житлова прибудова «А1» не відноситься до категорії самочинного будівництва, тому підлягає поділу за варіантом № 3 судової будівельно-технічної експертизи від 11 грудня 2015 року № 199.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Суд касаційної інстанції, направляючи справу на новий розгляд, виходив із того, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відповідність будівництва прибудови літ. «А1» на АДРЕСА_1 вимогам закону, тому врахування її при поділі будинку в натурі, не ґрунтується на обставинах справи.
 
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Поділено в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Виділено в натурі ОСОБА_1 в рахунок належної їй ідеальної 1/2 частини на житловий будинок: частину житлового будинку літ. «А», яка складається з коридору № 1-3, площею 5,6 кв. м, кімнати 1-4, площею 10,6 кв. м, загальною площею 16,2 кв. м, вартістю 9 240,00 грн, сіни літ. «а1», кухню № 2-2, площею 6,8 кв. м, умивальню № 2-3, площею 0,8 кв. м, душову № 2-4, площею 2,1 кв. м, загальною площею 9,7 кв. м, вартістю 5 924,00 грн., частину сіней літ. «а2», вбиральню № 2-9, площею 1,4 кв. м, коридор № 1-2, площею 4,6 кв. м, та коридор № 2-1, площею 6,5 кв. м, загальною площею 12,5 кв. м, вартістю 5 457,00 грн, які разом складають ізольовану квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 38,4 кв. м, що на 5,8 кв. м менше ідеальної частини, та господарські будівлі і споруди: сарай-котельню літ. «Б» вартістю 2 459,00 грн, вбиральню-душову літ. «Л» вартістю 2 026,0 грн, душову літ. «М» вартістю 442,00 грн, ворота № 3 вартістю 2 570,00 грн, паркан № 5 вартістю 5 391,00 грн, зливну яму № 8 вартістю 808,00 грн, сходи до літ. «Р» вартістю 562,00 грн, балкон до «Р» вартістю 3 576,00 грн, замощення II вартістю 344,00 грн, 1/2 частину паркану № 4 вартістю 134,00 грн, які розташовані на відокремленій частині земельної ділянки домоволодіння зі входом (виходом) на АДРЕСА_1 .
Виділено в натурі ОСОБА_2 в рахунок належної їй на праві власності ідеальної 1/2 частини на житловий будинок: частину житлового будинку літ. «А», яка складається з кімнати № 1-6, площею 16,4 кв. м, приміщення        № 1-5, площею 9,0 кв. м, загальною площею 25,4 кв. м, вартістю 14 486,00 грн, сіни літ. «а4», кухню № 1-7, площею 13,3 кв. м, вартістю 6 221,00 грн, частину сіней літ. «а2», коридор № 1-1, площею 11,3 кв. м, вартістю 4 934,00 грн, які разом будуть складати ізольовану квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 50,0 кв. м, що на 5,8 кв. м більше ідеальної частини, та господарські будівлі і споруди: сарай-вбиральню-душову літ. «Н» вартістю 2 235,00 грн, паркан № 1 вартістю 2 629,00 грн, хвіртку № 2 вартістю 740,00 грн, 1/2 частину паркану № 4 вартістю 134,00 грн, які розташовані на відокремленій частині земельної ділянки домоволодіння зі входом (виходом) на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на виділені в натурі в рахунок 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 : частину житлового будинку літ. «А», яка складається з коридору № 1-3, площею 5,6 кв. м, кімнати 1-4, площею 10,6 кв. м, загальною площею 16,2 кв. м, сіни літ. «а1», кухню № 2-2, площею 6,8 кв. м, умивальню № 2-3, площею 0,8 кв. м, душову № 2-4, площею 2,1 кв. м, загальною площею 9,7 кв. м, частину сіней літ. «а2», вбиральню № 2-9, площею 1,4 кв. м, коридор № 1-2, площею 4,6 кв. м, та коридор № 2-1, площею 6,5 кв. м, загальною площею 12,5 кв. м, які разом складають ізольовану квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 38,4 кв. м, а також господарські будівлі і споруди: сарай-котельню літ. «Б», вбиральню-душову літ. «Л», душову літ. «М», ворота № 3, паркан № 5, зливну яму № 8, сходи до літ. «Р», балкон до «Р», замощення II, 1/2 частину паркану № 4, які розташовані на відокремленій частині земельної ділянки домоволодіння зі входом (виходом) на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на виділені в натурі в рахунок 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 : частину житлового будинку літ. «А», яка складається з кімнати № 1-6, площею 16,4 кв. м, приміщення № 1-5, площею 9,0 кв. м, загальною площею 25,4 кв. м, сіни літ. «а4», кухню № 1-7, площею 13,3 кв. м, частину сіней літ. «а2», коридор № 1-1, площею 11,3 кв. м, які разом будуть складати ізольовану квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 50,0 кв. м, та господарські будівлі і споруди: сарай-вбиральню-душову літ. «Н», паркан № 1, хвіртку № 2, 1/2 частину паркану № 4, які розташовані на відокремленій частині земельної ділянки домоволодіння зі входом (виходом) на АДРЕСА_1 .
Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок разом з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_1 провести в житловому будинку АДРЕСА_1 наступні будівельні роботи: влаштування простінку за лінією розподілу, що поділяє коридор № 1-1 на окремі приміщення № 1-1 і № 1-2, закриття існуючого дверного прорізу з коридору № 1-3 у кімнату № 1-6, влаштування дверного прорізу з коридору № 1-2 у вбиральню № 2-9, влаштування дверного прорізу з коридору № 1-1 у кімнату 1-6, усунення самочинно зменшеної житлової площі 9,0 кв. м у кімнаті № 1-5, шляхом відновлення дверного і віконного прорізів у кімнаті № 1-5.
Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обладнати окремі системи газифікованого опаленням за додатково розробленим проектом.
Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обладнати окремі системи за додатково розробленим проектом мережі газопостачання, електропостачання, водопостачання і каналізації.
Компенсовано ОСОБА_2 різницю вартості між ідеальною часткою від загальної вартості частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що виділена ОСОБА_1 , виплативши їй грошові кошти у розмірі 3 777,00 грн, які знаходяться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, внесені ОСОБА_1 згідно з квитанцією Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» від 03 серпня 2018 року № 0.0.1100194285.1.
 
Суди постановили, що дослідивши запропоновані експертом варіанти, врахувавши положення статті 357 ЦК України, доцільніше за все прийняти перший варіант поділу житлового будинку АДРЕСА_1 , наведений судовим експертом у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 грудня 2015 року № 199.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду,  ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просила скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року і ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити частково, а зустрічний позов у повному обсязі.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій при поділі спірного житлового будинку між співвласниками не врахували прибудову літ. «А1», а також те, що запропонований судовим експертом третій варіант для поділу цього житлового будинку є найбільш прийнятним, оскільки не потребує ніяких перебудов та додаткових витрат.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року і витребувано із Бердянського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу № 310/3522/13-ц.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга  ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
Житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 1978 року та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 липня 1985 року, кожному по 1/2 частини будинку.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, його частину в праві власності на будинок успадкувала ОСОБА_4 
 
21 квітня 2006 року ОСОБА_4 подарувала 1/2 частину в праві власності на будинок на АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, спадкоємицею після його смерті є ОСОБА_1 . 
Таким чином, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, посвідченого 29 липня 2008 року державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Сальник О. Ю., а ОСОБА_2 є власником 1/2 частини цього житлового будинку на підставі договору дарування від 21 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Мягченко С. Г.
 
Житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 310,8 кв. м, яка виділена рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 12 січня 1954 року № 3.
 
Технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації житлового будинку АДРЕСА_1 27 серпня 1995 року, містить штамп про самочинно збудовану прибудову літ. «А1».
 
Житлову прибудову літ. «А1» не зазначено у складі вказаного спадкового будинку в свідоцтві про право на спадщину за законом від 29 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 . У технічному паспорті на будинок від 24 квітня 2008 року міститься відмітка про те, що прибудову «А1» не здано в експлуатацію.
 
Зазначена прибудова літ. «А1» не перейшла у власність у складі приміщень будинку й при спадкуванні 1/2 частини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21 квітня 2006 року.
 
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року в справі № 310/6103/14-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту будівництва нерухомого майна, встановлення факту володіння та користування самовільно збудованим нерухомим майном, про визнання права власності на будівельні матеріали задоволено.
Встановлено факт будівництва прибудови літ. «А1» на АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановлено факт володіння та користування ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , самочинно збудованою прибудовою літ. «А1» на АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали, обладнання, що були використані при будівництві прибудови літ. «А1» на АДРЕСА_1 .
У задоволенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та обладнання в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовлено.
 
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року змінено шляхом виключення із резолютивної частини рішення про встановлення фактів будівництва прибудови літ. «А1» на АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактів володіння та користування ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , самочинно збудованою прибудовою літ. «А1» на АДРЕСА_1 .
У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 березня 2006 року в справі № 2о-165/06 задоволено заяву ОСОБА_4 про встановлення факту відсутності належних їй самовільних будов в спільній власності на домоволодіння, розташованого на АДРЕСА_1 , після якого ОСОБА_4 подарувала свою частину в праві власності на будинок ОСОБА_2 за договором від 21 квітня 2006 року.
 
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 11 грудня 2015 року № 199 є технічно можливим поділ в натурі садибного (індивідуального) житловою будинку за адресою: АДРЕСА_1 , запропоновано три варіанти поділу. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, і доводів касаційної скарги колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
 
Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
 
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
 
Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
 
Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
 
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
 
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
 
Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
 
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
 
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
 
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
 
Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
 
Основним доводом апеляційної та касаційної скарг є неврахування судом першої інстанції при поділі майна між співвласниками прибудови літ. «А1» на АДРЕСА_1 .
 
Однак в цій частині, суд вірно зазначив, що відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року за ОСОБА_1 визнано право власності на будівельні матеріали та обладнання, що були використані при будівництві прибудови літ. «А1» на АДРЕСА_1 . Задовольняючи вказаний позов, суд зазначив, що спадкодавець ОСОБА_6 побудував за життя прибудову літ. «А1» і нею користувався разом з сім`єю. ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 .
 
Вказане судове рішення в цій частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 26 травня 2015 року.
 
Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, якими поділено майно між сторонами у справі саме з врахуванням прибудови літ. «А1» зазначив, що висновки судів про врахування при поділі будинку в натурі прибудова літ. «А1» не ґрунтуються на обставинах справи.
 
За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
 
Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.
 
Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.
 
Наведе відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року (провадження № 6-130цс13) та від 30 вересня 2015 року (провадження № 6-286цс15).
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що прибудова літ. «А1» до житлового будинку АДРЕСА_1 не може бути врахована при поділі майна між співвласниками, оскільки вона є самочинним будівництвом і не входить до складу майна, яке перейшло у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
 
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій, врахувавши ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року в цій справі, дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову та часткове задоволення зустрічного позову.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження                        № 14-446цс18)).
 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
 
Керуючись статтями 141, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 жовтня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк

           І. А. Воробйова

          Р. А. Лідовець