ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 червня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №580/565/17 
Номер провадження 22-ц/816/961/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого - Кононенко О. Ю.    (суддя-доповідач), суддів -          Криворотенка В. І. ,  Філонової Ю. О. 
з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М., 
сторони:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
позивачі за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,
відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 11 серпня 2020 року, ухваленого у складі судді Стеценка В.А. у м. Лебедин,
                                         в с т а н о в и в:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки із складу спільної часткової власності.
Позовні вимоги мотивовано тим, що їм на праві спільної часткової власності належить нежитлове приміщення, загальною площею 144,5 кв.м, яке розташоване на АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_1 належить 23/100 частин приміщення, а ОСОБА_2 – 22/100 частин. Відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 належить по 11/100 частин вказаного приміщення кожній, а ОСОБА_6 є власницею 22/100 частин спірного нерухомого майна. Оскільки з відповідачами не було досягнуто згоди щодо розпорядження та користування спільним майном, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили виділити належні їм частки в натурі із складу спільної часткової власності.
У червні 2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , в якому просили поділити нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , площею 102 кв.м у встановленому законодавством порядку між його титульними співвласниками відповідно до розміру їх часток у праві спільної часткової власності.
В подальшому, позивачі за зустрічним позовом звернулись до суду із уточненням позовної заяви і просили встановити порядок користування спірним нежитловим приміщенням та виділити їм в користування приміщення площею 35,6 кв.м, а відповідачам за зустрічним позовом виділити у користування приміщення загальною площею 66,4 кв.м, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат у справі.
Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 11 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки із складу спільної часткової власності задоволено.
Виділено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно у володіння та користування 23/100 та 22/100 частини нежитлового приміщення загальною площею 116,9 кв.м по АДРЕСА_1 згідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1065 від 27 грудня 2017 року, а саме: частину приміщення «2» площею 33,4 кв.м та приміщення «3» площею 12.5 кв.м, що складає 45/100 ідеальних частин.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 640,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого при поданні позову та 1100,00 грн на відшкодування витрат на оплату експертизи № 1065 від 27 грудня 2017 року, а всього 1740,00 грн, по 435,00 грн з кожного відповідача.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 640,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого при поданні позову, 1100,00 грн на відшкодування витрат на оплату експертизи № 1065 від 27 грудня 2017 року, а всього 1740,00 грн, по 435,00 грн з кожного відповідача.
В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 про поділ нежитлового приміщення відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким виділити їм у володіння та користування 45/100 частин нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 згідно другого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1065 від 27 листопада 2017 року.
Апеляційна скарга мотивована тим, що належне їм на праві спільної часткової власності нежитлове приміщення за вищевказаною адресою повністю знаходиться у користуванні відповідачів і вони позбавлені права користування та розпорядження належною їм власністю.
Вказують, що спірне нежитлове приміщення складається з двох ізольованих кімнат: перша – 35,6 кв.м, друга – 53,9 кв.м та сходи – 14,9 кв.м. Відповідачі на час звернення їх до суду з позовом (квітень 2017 року) використовували другу кімнату для здійснення підприємницької діяльності, а першу кімнату здавали в оренду.
Зазначають, що у рішенні вказано, що їх представником уточнено позовні вимоги, і вона просила виділити в натурі належну їм частку майна згідно варіанту №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1065 від 27 грудня 2017 року, але це не відповідає дійсності, оскільки ними уточнювались позовні вимоги лише один раз 29 липня 2019 року в частині площі спірного нежитлового приміщення.
Крім того, обґрунтовували свою апеляційну скаргу такою підставою, що справу розглянуто судом за їх відсутності, не повідомлених належним чином про дату, час і місце засідання суду, яка є обов`язковою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Позивачі за зустрічним позовом у відзиві на апеляційну скаргу зазначили, що вони на даний час продовжують здійснювати підприємницьку діяльність і використовують для цього приміщення площею 35,6 кв.м, а інші приміщення ні ними, ні іншими співвласниками не використовуються. Вони намагались у позасудовому порядку вирішити питання щодо встановлення порядку користування приміщеннями, які належать їм на праві спільної часткової власності, але апелянти ухиляються від вирішення цього питання, тому частково погоджуються з доводами апеляційної скарги і вважають, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню із задоволенням їх позовних вимог про встановлення порядку користування спірним нежитловим приміщенням відповідно до 1 варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29.03.2019 року № 2102.
В той же час, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.
Постановою Сумського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 11 серпня 2020 року в оскаржуваній частині залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Сумського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року скасовано. Справу № 580/565/17 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не звернув уваги на п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, відповідно до якої порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 – адвоката Берестовської С.О., які підтримали доводи апеляційної скарги,  відповідачів за первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого реєстраційною службою Лебединського районного управління юстиції Сумської області 01 березня 2013 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належало нежитлове приміщення, загальною площею 116,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_2 – 22/100 частини, ОСОБА_1 – 23/100 частини, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 11/100 частини, ОСОБА_10 – 22/100 частини (т. 1, а.с. 10-13).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла (т. 1, а.с. 42). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 червня 2018 року після смерті ОСОБА_10 спадщину прийняла ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 188-190).
Відповідно до технічного паспорта, складеного станом на 23.01.2015 року нежитлові приміщення перукарні, належні на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 розташовані на другому поверсі чотирьохповерхового цивільного будинку і складаються з: сходової клітки «ІІ», площею 14,9 кв.м (приміщення загального користування), залу «І», площею 35,6 кв.м, залу «2», площею 53,9 кв.м, підсобного приміщення «3», площею 12,5 кв.м.
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1065 від 27 грудня 2017 року, судовим експертом запропоновано два варіанти виділу нежитлових приміщень перукарні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 110-124).
З листа управління житлово-комунального господарства Лебединської міської ради від 20 липня 2018 року № 155 вбачається, що можливе проведення переобладнання приміщень відповідно до запропонованого експертом варіанту, без втручання в основні несучі конструкції будівлі, за умови виготовлення відповідної проектної документації (т. 2, а.с. 199).
Відповідно до листа Лебединського районного сектору управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області від 20 серпня 2018 року, у разі зміни функції будинку або його окремих приміщень необхідно розробляти заходи щодо перепрофілювання будинків і приміщень згідно з чинним законодавством та нормативними вимогами, що відповідають новому призначенню, та узгоджувати їх в установленому порядку (т. 1, а.с. 205).
Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2102 від 29 березня 2019 року, планувальні характеристики об`єкту не дають можливості поділу приміщень з відокремленими входами для кожного із шести співвласників. Відтак, з технічної точки зору надання варіантів розподілу приміщень за адресою: АДРЕСА_1 згідно часток співвласників не видається за можливе. Крім того, запропоновано два варіанти користування вказаним приміщенням (т. 2, а.с. 2-15).
З листа філії «Лебединський район електричних мереж» ПАТ «Сумиобленерго» від 12 лютого 2020 року № 86-2/441 вбачається, що електрична енергія постачається на об`єкт (перукарня), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дозволеною потужністю 2,5 кВт, особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відокремлення електропостачання на об`єкти може бути вирішено окремо з кожним власником приміщення відповідно до умов п. 2.1.7 та 2.1.8 Правил роздрібного ринку електричної енергії шляхом надання документа про підтвердження права власності на нежитлове приміщення, з присвоєнням окремих юридичних адрес (т. 2, а.с. 108).
З листа комунального підприємства «Водоканал» виконавчого комітету Лебединської міської ради від 30 січня 2020 року №1 7 вбачається, що є можливість на підключення відокремленого централізованого водопостачання та водовідведення по АДРЕСА_2 .
Сторони визнають ту обставину, що на час розгляду справи співвласники нерухомого майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 використовують його для здійснення підприємницької діяльності і фактично користуються приміщенням «І» площею 35,6 кв.м, а приміщення «2» площею 53,9 кв.м та підсобне приміщення «3» площею 12,5 кв.м ніким із його співвласників не використовується.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з можливості виділу їм частини нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 відповідно до першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1065 від 27 грудня 2017 року, оскільки спірне майно є спільною частковою власністю сторін.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Визначення спільної часткової власності наведене в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.
Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке становить єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.
Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.
Відповідно до положень статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (частина друга статті 364 ЦК України).
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування нерухомим майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу нерухомого майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Як вбачається з матеріалів справи, в основу рішення суду першої інстанції покладено висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1065 від 27 грудня 2017 року та здійснено виділ часток нерухомого майна за першим варіантом, запропонованим експертом, за яким первісним позивачам виділяється у спільне володіння та користування 23/100 та 22/100 частини нежитлового приміщення загальною площею 116,9 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 , а саме: частину приміщення «2» площею 33,4 кв.м та приміщення «3» площею 12,5 кв.м, що складає 45/100 ідеальних частин.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки спільна частка позивачів у справі спільної часткової власності є суттєвою і можливість її виділу підтверджується, як висновком вищезазначеної судової будівельно - технічної експертизи, так і поясненнями експерта Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса Демузенко І.В., яка у суді першої інстанції свій висновок від 29.03.2019 року про неможливість проведення поділу спірного нежитлового приміщення пояснила лише неоднозначністю даних щодо загальної площі приміщення .
Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо невідповідності варіанту виділу часток нерухомого майна Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55 (зі змінами від 12.09.2014 року), оскільки відповідно до п. 1.2. зазначеної Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна .
В даному випадку можливість технічного виділу часток нерухомого майна за першим варіантом судової будівельно-технічної експертизи підтверджується висновком вказаної експертизи.
Не надано апелянтами доказів і на підтвердження того, що такий варіант виділу часток нерухомого майна не відповідає вимогам Державних будівельних норм або правилам пожежної безпеки або позбавляє їх можливості виконати окреме підключення електропостачання, водопостачання , опалювання до виділених їм нежитлових приміщень.
З урахуванням вимог ст. 358 ЦК України щодо рівності прав учасників спільної часткової власності щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, місцевий суд, здійснюючи виділ частки в натурі, передав співвласникам  частини нерухомого майна, які відповідають розміру їх часток, з урахуванням висновку судової будівельно - технічної експертизи щодо можливості такого виділу, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна, яке на даний час використовується ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 для здійснення підприємницької діяльності, а  співвласниками ОСОБА_11 та ОСОБА_2 не використовується.
            Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтовували свою апеляційну скаргу, в тому числі, такою підставою, що справу розглянуто судом за їх відсутності, не повідомлених належним чином про дату, час і місце засідання суду, яка є обов`язковою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Тому маються підстави для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідно до п. 3 ч. 3 ст.376 ЦПК України та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виділ частки із складу спільної часткової власності із виділенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно у володіння та користування 23/100 та 22/100 частини нежитлового приміщення загальною площею 116,9 кв.м по АДРЕСА_1 згідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1065 від 27 грудня 2017 року, а саме: частину приміщення «2» площею 33,4 кв.м та приміщення «3» площею 12.5 кв.м, що складає 45/100 ідеальних частин.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів в дольовому порядку сплачені позивачами судовий збір та витрати на проведення судової будівельно - технічної експертизи  № 1065 від 27.12.2017 року. У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, не по суті її вимог, а у зв`язку з допущеними судом першої інстанції  порушеннями норм процесуального права, які стали підставою для скасування рішення, витрати  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі сплати судового збору за апеляційний перегляд справи компенсації не підлягають.
Керуючись ст. ст. 367 - 369,  п. 2 ч. 1 ст. 374,  п. 3 ч. 3 ст. 376, ст. ст.  381 - 384, 389, 390  ЦПК України, апеляційний суд   
                                              п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 11 серпня 2020 року в оскаржуваній частині скасувати. Прийняти в цій частині постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки із складу спільної часткової власності задовольнити.
Виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно у володіння та користування 23/100 та 22/100 частини нежитлового приміщення загальною площею 116,9 кв.м по АДРЕСА_1 згідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1065 від 27 грудня 2017 року, а саме: частину приміщення «2» площею 33,4 кв.м та приміщення «3» площею 12.5 кв.м, що складає 45/100 ідеальних частин.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 640,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого при поданні позову та 1100,00 грн на відшкодування витрат на оплату експертизи № 1065 від 27 грудня 2017 року, а всього  1740,00 грн, по 435,00 грн з кожного відповідача.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 640,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого при поданні позову, 1100,00 грн на відшкодування витрат на оплату експертизи № 1065 від 27 грудня 2017 року, а всього 1740,00 грн, по 435,00 грн з кожного відповідача.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -                                                                            О.Ю. Кононенко 

Судді:                                                                                          В.І. Криворотенко 

                                                                                                     Ю.О.Філонова