ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2021 року                                                                                      Справа № 906/226/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Василишин А.Р. 
секретар судового засідання Пацьола О.О.
за участю представників сторін:
від позивачів - не з`явились
від відповідача - Слівінський В.О. (адвокат)
від органу прокуратури - Гарбарук В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Житомирської області від 16 березня 2021 року у справі №906/226/19 (повний текст складено 19 березня 2021 року, суддя Машевська О.П.)
за позовом Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Попільнянської районної державної адміністрації 
до Фермерського господарства "Ліски-12" 
про повернення земельної ділянки з незаконного користування

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 16 березня 2021 року у справі №906/226/19 відмовлено у позові Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та Попільнянської районної державної адміністрації про зобов`язання Фермерське господарство "Ліски - 12" (смт Попільня) повернути в розпорядження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (м. Житомир) земельну ділянку загальною площею 29,5247га, у тому числі ріллі-29,5247 га з земель запасу Паволоцької сільської ради для ведення фермерського господарства, що знаходиться на території Паволоцької сільської ради Попільнянського району Житомирської області.
Вказане рішення мотивоване тим, що в ході розгляду та вирішення справи судом не встановлено обставин вибуття земельної ділянки №1824784800:07:000:0361 із розпорядження та володіння Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (м. Житомир), та що позивач, як її розпорядник, позбавлений юридичної можливості вчинити щодо такої земельної ділянки юридично значимі дії (оголосити земельні торги на право її оренди, передати у комунальну власність, інше). На дату ухвалення судового рішення суд не встановив обставин фактичного використання Фермерським господарством "Ліски-12" (смт Попільня) земельної ділянки №1824784800:07:000:0361, і що таке використання перешкоджає Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області (м. Житомир) здійснювати інші правомочності власника  такої земельної ділянки - розпорядження або (та) користування. Місцевий суд констатував, що відсутність порушеного права є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Не погодившись із згаданим рішенням, Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 16 березня 2021 року у справі №906/226/19 та постановити нове, яким позов задовольнити.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що судовими рішеннями у пов`язаній справі №288/1109/17 встановлено, що договір оренди землі не поновлено, у зв`язку із чим він припинив свою дію 27 грудня 2016 року, а отже, відповідно до статті 34 Закону України "Про оренду землі" та пункту 21 договору оренди, в орендаря виник обов`язок повернути земельну ділянку, а у зв`язку із його тривалим невиконанням наявні підстави для повернення орендарем земельної ділянки орендодавцю за актом приймання-передачі в примусовому порядку. Як встановлено в ході розгляду справи та підтверджується письмовими доказами наявними у справі, зокрема інформацією Паволоцької сільської ради Попільнянського району, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо використання спірної земельної ділянки на умовах оренди на момент звернення прокурора з позовом та дату ухвалення рішення суду відсутні, незважаючи на обов`язок повернути земельну ділянку ФГ "Ліски-12" продовжило її використовувати у господарській діяльності, сплачують орендну плату до місцевого бюджету, вказане стало підставою звернення прокурора з позовом.
Листом №906/226/19/2345/21 від 12 квітня 2021 року матеріали справи витребувано з господарського суду Волинської області.
22 квітня 2021 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/226/19.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 квітня 2021 року у справі №906/226/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення господарського суду Житомирської області від 16 березня 2021 року у справі №906/226/19 та призначено дату судового засідання на 19 травня 2021 року.
12 травня 2021 року до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ФГ "Ліски-12" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з проханням доручити її проведення Попільнянському районному суду Житомирської області.
Ухвалою від 13 травня 2021 року задоволено клопотання ФГ "Ліски-12" про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у справі №906/226/19.
18 травня 2021 року від представника ФГ "Ліски-12" надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора на рішення господарського суду Житомирської області від 16 березня 2021 року, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. При цьому, заявник зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ГУ Держгеокадастру у Житомирській області вживались будь-які заходи для отримання земельної ділянки від фермерського господарства "Ліски-12". Вважає, що статтею 34 Закону України "Про оренду землі" та пунктом 21 договору оренди землі №201 від 31 серпня 2011 року не передбачено обов`язку ФГ "Ліски-12" складати акт приймання-передачі спірної земельної ділянки, оскільки даний обов`язок має ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, котре мало б звернутись до ФГ "Ліски-12" з відповідним актом, однак цього зроблено не було, починаючи з 2016 року по даний час. Будь-які докази до суду з даного приводу не надані.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19 травня 2021 року у справі №906/226/19 розгляд апеляційної скарги відкладено на 09 червня 2021 року.
Безпосередньо в судовому засіданні прокурор та представник відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у запереченнях на неї.
Представники позивачів в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.
Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення – скасуванню.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 08 лютого 2011 року розпорядженням голови Попільнянської РДА №56 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 29,5247 га з метою передачі в користування на умовах оренди терміном на 5 років ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства на території Паволоцької сільської ради. 
Згідно з пунктом 2 розпорядження від 08 лютого 2011 року №56 передано ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 29,5247 га у користування на умовах оренди терміном на 5 років для ведення фермерського господарства. 
У проекті землеустрою визначено кадастровий номер земельної ділянки загальною площею 29,5247 га - 1824784800:07:000:0361 та визначеного склад угідь, що увійшли до неї - рілля.
31 серпня 2011 року між Попільнянською РДА як орендодавцем та ОСОБА_1 як орендарем було укладено договір оренди землі №201, за умовами якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 29,5247 га, в тому числі ріллі - 29,5247 га, сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Паволоцької сільської ради, із земель запасу Паволоцької сільської ради. Зазначений договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Попільнянському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27 грудня 2011 року за № 182470004001449.
Згідно з пунктом 8 договору оренди землі №201 договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Пунктом 43 договору оренди землі № 201 передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
За актом про передачу та прийом земельної ділянки в натурі, затвердженим головою Попільнянської РДА 31 серпня 2011 року сільський голова Паволоцької сільської ради передав, а ОСОБА_1 прийняв земельну ділянку площею 29,5247 га.
В подальшому ОСОБА_1 заснував Фермерське господарство "Ліски-12", яке зареєстроване як юридична особа 09 лютого 2012 року з кодом ЄДРПОУ 38047134 з основним видом економічної діяльності за КВЕД код 01.11  - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. 
Як встановлено судами у цивільній справі № 288/1109/17, договір оренди землі №201 було укладено 31 серпня 2011 року строком на 5 років, а державну реєстрацію його проведено 27 грудня 2011 року, тому строк дії цього договору закінчився 27 грудня 2016 року.
Судами у цивільній справі №288/1109/17 встановлено також наступні обставини:
- 14 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області із заявою про продовження дії договору оренди №201;
- листом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 21 лютого 2017 року №С-2153/0-1470/6-17 ОСОБА_1 відмовлено у поновленні договору оренди  землі №201 та зобов`язано його повернути орендодавцеві земельну ділянку площею 29,5247 га (кадастровий номер 1824784800:07:000:0361) у зв`язку з тим, що він не виконав вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі".
Суди у цивільній справі №288/1109/17 дійшли висновку, що оскільки строк дії договору оренди землі №201 закінчився, новий договір з орендарем не укладався, додаткова угода його сторонами не підписувалася, то обставини, які б давали ОСОБА_1  юридичні підстави займати спірну земельну ділянку на праві оренди, відсутні.
Суди  у цивільній справі №288/1109/17 також відхилили як необґрунтовані доводи ОСОБА_1 про те, що він продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою, належним чином виконує свої обов`язки, передбачені договором оренди землі №201, в контексті спірних відносин, що виникли на стадії його поновлення за процедурою статті 33 Закону України "Про оренду землі".
У листі від 15 січня 2019 року за вих. №0-6-0.31-46/116-19 Відділ у Попільнянському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області повідомив першому заступнику керівника Коростишівської місцевої прокуратури Гордієнку С. про те, що розпорядником земельної ділянки площею 29,5247 га (кадастровий номер 1824784800:07:000:0361) є Головне управління та що у судовому порядку вирішується справа щодо поновлення  договору оренди  землі №201 , строк якого закінчився.
У листі від 15 січня 2019 року за вих. №20/02-25 Паволоцька сільська рада повідомила Коростишівській місцевій прокуратурі про те, що після закінчення строку дії договору оренди землі №201 відповідач користується земельною ділянкою та сплатив до місцевого бюджету кошти в загальній сумі 82767грн за рік. 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером 1824784800:07:000:0361 станом на 22 лютого 2021 року не зареєстроване право державної власності та інші речові права, зокрема оренди.
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру станом на 22 лютого 2021 року земельна ділянка з кадастровим номером 1824784800:07:000:0361 належить до державної форми власності, від імені держави суб`єктом права на неї є Попільнянська РДА, суб`єктом речового права на неї без визначення виду є ОСОБА_1 . 
Станом на момент вирішення справи у суді першої інстанції, Фермерське  господарство "Ліски-12" існує як юридична особа з правом вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур , насіння олійних культур тощо. Керівником господарства є ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладені обставини справи, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що в ході розгляду та вирішення справи судом не встановлено обставин вибуття земельної ділянки №1824784800:07:000:0361 із розпорядження та володіння Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (м. Житомир), та що позивач, як її розпорядник, позбавлений юридичної можливості вчинити щодо такої земельної ділянки юридично значимі дії (оголосити земельні торги на право її оренди, передати у комунальну власність, інше). На дату ухвалення судового рішення суд не встановив обставин фактичного використання Фермерським господарством "Ліски-12" (смт Попільня) земельної ділянки №1824784800:07:000:0361, і що таке використання перешкоджає Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області (м. Житомир) здійснювати інші правомочності власника  такої земельної ділянки - розпорядження або (та) користування. Місцевий суд констатував, що відсутність порушеного права є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Частинами 1, 3 статті 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 
Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 з`ясовуючи поняття "інтереси держави" визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. 
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).
Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.
Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).
Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі №924/1256/17 та від 15 травня 2019 року у справі №911/1497/18.
Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частини 3, 4 статті 53 ГПК України, частина 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокурором у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. 
"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. 
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. 
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. 
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.
У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.
У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права" передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.
При цьому, на сьогодні однозначною є практика ЄСПЛ, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав. 
З висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у підпунктах 76-81 постанови від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, слідує, що для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.
Прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі двох позивачів - Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (м. Житомир) та Попільнянської  РДА (смт Попільня).
Оцінивши доводи позову прокурора в частині наявності у Попільнянської РДА статусу органу, уповноваженого  державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах на дату звернення прокурора з цим позовом до суду місцевий господарський суд правомірно встановив, що після 01 січня 2013 року районна державна адміністрація не є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
01 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06 вересня 2012 року №5245-VI, яким було внесено зміни до Земельного кодексу України, відповідно до яких з 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності перейшли до Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів (Державне агентство земельних ресурсів України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" вирішено утворити Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України шляхом перетворення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Держгеокадастру за переліком згідно з додатком 1, в тому числі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області.
Враховуючи викладене, на час закінчення строку дії договору оренди землі №201 – 27 грудня 2016 року повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів було передано до Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів. На території Житомирської області зазначені повноваження передано ГУ Держгеокадастру у Житомирській області.
Як встановлено судами, після 01 січня 2013 року у Попільнянської  РДА були відсутні повноваження як розпорядника земельної ділянки загальною площею 29,5247га, наданої фізичній особі ОСОБА_1 для створення та, в подальшому, ведення фермерського господарства шляхом заснування Фермерського господарства "Ліски-12", так  і контролюючого органу за її використанням. 
З цих підстав, позов прокурора в інтересах держави в особі Попільнянської РДА задоволенню не підлягає.
Іншим позивачем прокурором визначено Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (м. Житомир), яке, як встановили суди у цивільній справі №288/1109/17 з 01 січня 2013 року є не тільки розпорядником земельної ділянки загальною площею 29,5247 га, що була об`єктом оренди за договором оренди землі №201, але й органом, уповноваженим здійснювати функції держави у всіх спірних відносинах, що виникли після закінчення строку його дії – 27 грудня 2016 року.
Доводи позову прокурора ґрунтуються на тому, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (м. Житомир), як орган, наділений повноваженнями з 01 січня 2013 року розпорядження земельними ділянками за межами населеного пункту міг самостійно звернутись до суду з вимогою про повернення земельної ділянки загальною площею 29,5247га після закінчення строку дії договору оренди землі №201 від 31 серпня 2011 року – 27 грудня 2016 року.
Колегією суддів встановлено, що у листі від 15 січня 2019 року за вих. №0-6-0.31-46/116-19 Відділ у Попільнянському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області повідомив першому заступнику керівника Коростишівської місцевої прокуратури Гордієнку С. про те, що розпорядником земельної  ділянки  площею 29,5247 га (кадастровий номер 1824784800:07:000:0361) є Головне управління та що у судовому порядку вирішується справа щодо поновлення договору оренди землі №201, строк якого закінчився. 
Прокурор листом від 01 березня 2019 року за вих. №34-73/199вих.19 повідомив ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про те, що Коростишівською місцевою прокуратурою підготовлено позов в інтересах держави в особі Управління та Попільнянської РДА про повернення земельної ділянки площею 29,5247га з незаконного користування Фермерського  господарства "Ліски-12".
05 березня 2019 року прокурор звернувся з цим позовом до суду. 
Щодо дотримання прокурором розумних строків, колегія суддів звертає увагу на те, що постанову Житомирського апеляційного суду про залишення без змін рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2018 року у справі №288/1109/17 про відмову у позові ОСОБА_1 до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про поновлення договору оренди землі №201 ухвалено 20 листопада 2018 року та 05 лютого 2019 року Верховним Судом у складі суддів КЦС відкрито касаційне провадження з перегляду судових рішень у цій справі.
Відповідно до статті 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Як відповідач у справі №288/1109/17 ГУ Держгеокадастру у Житомирській області володіло інформацією про те, що станом на 20 листопада 2018 року договірні підстави для використання Фермерським господарством "Ліски-12" земельної ділянки площею 29,5247га відпали. Будь-яких юридично значимих дій щодо усунення обставин безтитульного використання цієї земельної ділянки після 20 листопада 2018 року позивачем не вчинено, а тому цим підтверджується бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Житомирській області  у спірних відносинах.
З огляду на викладене, прокурором у позовній заяві наведено підставу для представництва інтересів держави, обґрунтовано, у чому полягає порушення цих інтересів, а відтак підтверджено підстави для представництва інтересів держави у цій справі.
При цьому, щодо строку який минув між направленням повідомлення прокурором та зверненням до суду з позовною заявою, колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 20 січня 2021 року у справі № 927/468/20, від 25 травня 2021 року у справі №918/569/20 відповідно до яких проміжок часу, який минув між повідомленням, яке прокурор надіслав до органу, уповноваженого на виконання функцій держави, та поданням позову у справі, не завжди є вирішальним у питанні дотримання прокурором приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Також, колегія суддів звертає увагу скаржника, що підхід розуміння "розумного строку" не може бути занадто формалізованим та повинен охоплювати усі особливості цього спору. Критерій "розумності", який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, має визначається з урахуванням великого кола чинників і не може бути оцінений виключно темпорально. До таких чинників відносить, зокрема, але не виключно, обізнаність позивача про наявність правопорушення та вжиті ним заходи з моменту такої обізнаності спрямовані на захист інтересів держави.
В свою чергу, у даному випадку протягом тривалого часу має місце бездіяльність компетентного органу і повноважний орган був повідомлений прокурором та знав, з моменту, коли дізнався про порушення інтересів держави, але достатніх ефективних заходів для захисту та відновлення порушеного права не вчинив.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №927/432/19, від 19 травня 2021 року у справі №902/864/20.
Враховуючи вищевикладене, прокурор обгрунтовано звернувся з даною позовною заявою до суду.
Щодо суті спору.
Згідно з частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Згідно з статтею 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. 
Підставами виникнення, зміни та припинення земельних відносин є юридичні факти – юридично значимі обставини, які поділяються відповідно на правовстановлюючі, правозмінюючі та правоприпиняючі. До таких обставин відносяться: договори та інші угоди, передбачені законом, а також не передбачені законом але такі, що не суперечать йому; акти державних органів та органів місцевого самоврядування, які передбачені законом як підстави виникнення земельних прав та обов`язків; судові рішення, які встановлюють земельні права та обов`язки; набуття земельних прав та обов`язків на підставах, які дозволені законом; заподіяння шкоди; інші дії фізичних та юридичних осіб; події, з якими закон або інший правовий акт пов`язує виникнення, зміну і припинення земельних відносин. Зазначене кореспондується зі статтею 11 Цивільного кодексу України. 
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. 
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.(стаття 2 Закону).
В силу приписів частини 1 статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних терторіальних громад для всіх потреб.
Вирішуючи даний спір, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до статей 626, 638 Цивільного кодексу України – договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зазначені норми кореспондуються з приписами ст.180 Господарського кодексу України.
Колегія суддів також, в силу частини 4 статті 75 ГПК України, не досліджує обставини припинення Договору оренди, з мотиву, що такі вже досліджені і оцінені судами під час вирішення судової справи №288/1109/17 і тому є преюдиційним фактом.
Преюдиціальність – обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду – на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" №28342/95, п.61, ECHR 1999-VII).
Отже, оскільки судовими рішеннями у справі №288/1109/17 встановлено законність відмови у продовженні договору та в переукладенні його на новий строк, то такі обставини не підлягають повторному дослідженню та доказуванню.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про оренду землі" об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
За приписами статті 31 зазначеного Закону, договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
У відповідності до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
Матеріалами даної справи та судовими рішеннями у пов`язаній справі №288/1109/17 встановлено, що договір оренди землі не поновлено, у зв`язку з чим він припинив свою дію, а отже, відповідно до статті 34 Закону України "Про оренду землі" та пункту 21 Договору у орендаря виник обов`язок повернути земельну ділянку, а у зв`язку із його тривалим невиконанням наявні підстави для повернення орендарем земельної ділянки орендодавцю за актом приймання-передачі в примусовому порядку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18.
Безпідставними є посилання місцевого господарського суду на те що недоведеним є факт використання земельної ділянки відповідачем, оскільки матеріалами справи №288/1109/17 підтверджується використання спірної земельної ділянки відповідачем, ФГ "Ліски-12" сплачується плата за користування вказаною земельною ділянкою. Крім того, у судовому засіданні апеляційного господарського суду на запитання прокурора представник відповідача відповів, що відповідачем земельна ділянка дійсно використовується.
Доводи представника ФГ "Ліски-12" про відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів того, що ГУ Держгеокадастру у Житомирській області вживались будь-які заходи для отримання земельної ділянки від відповідача спростовуються листом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 21 лютого 2017 року №С-2153/0-1470/6-17, яким відповідача зобов`язано повернути орендодавцеві земельну ділянку площею 29,5247 га.
Також суд не бере до уваги висновок суду першої інстанції, що прокурором та позивачем не доведено неможливість здійснювати розпорядження спріною земельною ділянкою за наявності титулу у позивача та закінченням договору оренди у відповідача, у зв`язку з наступним.
Правомочність розпорядження земельною ділянкою передбачає можливість власнику на свій вибір продати, подарувати, обміняти, здати в оренду і т.п. земельну ділянку, тобто на основі і в порядку, встановленому законом, визначити її долю. Держгеокадастр - центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.
А тому факт використання земельної ділянки відпвідачем без будь яких правових підстав унеможливлює  реалізацію позивачем права на розпорядження нею. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду Житомирської області від 16 березня 2021 року у справі №906/226/19 підлягає скасуванню, а позов – задоволенню.
Відповідно до приписів статті 129 ГПК України всі судові витрати по справі, а саме, витрати прокурора за подачу позову та апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 269, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури на рішення господарського суду Житомирської області від 16 березня 2021 року у справі №906/226/19 задовольнити.
Рішення господарського суду Житомирської області від 16 березня 2021 року у справі №906/226/19 скасувати в частині відмови у поверненні земельної ділянки Головному управлінню Дергеокадастру у Житомирській області. В цій частині прийняти нове рішення. Позов задовольнити .
Зобов`язати Фермерське господарство "Ліски-12" повернути в розпорядження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області земельну ділянку загальною площею 29,5247 га, у тому числі ріллі 29,5247 га з земель запасу Паволоцької сільської ради для ведення фермерського господарства, що знаходиться на території Паволоцької сільської ради Попільняньського району Житомирської області. 
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з Фермерського господарства "Ліски-12" (вул. 40-річчя, Перемоги, 35, смт.Попільня, Попільняньський район, Житомирська область, код ЄДРПОУ 3804734) на користь Прокуратури Житомирської області 1921 грн. судового збору за подання позовної заяви та 2881,5 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу №906/226/19 повернути до  господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "17" червня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Бучинська Г.Б. 

        Суддя                                                                                              Філіпова Т.Л.  

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.