Номер провадження: 22-ц/813/5679/21 
Номер справи місцевого суду: 501/325/20
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючої – судді Ващенко Л.Г.
суддів – Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я., 

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2020 року (одноособово суддя Петрюченко М.І.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції) 
03.02.2020 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі -Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 25 798,17 гривень.
Позов обґрунтовано наступним.
18.12.2018 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого 18.12.2018 року відповідач підписав Анкету-заяву та отримав кредит в розмірі 15 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифам банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. 
Посилаючись на те, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, станом на 09.12.2019 року виникла заборгованість, яка становить 25 798,17 гривень, з яких: 14 892,71 гривень заборгованість за тілом кредиту; 9 200,79 гривень заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит; штраф (фіксована частина) – 500 гривень, штраф (процентна складова) – 1 204,67 гривень, Банк просив про задоволення позову.
Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21.04.2020 року позов Банка задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 14 892,71 гривень, а також судовий збір у розмірі 1051 гривень.
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)
Банк не погодився із заочним рішенням суду від 21.04.2020 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та неустойки, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, а в іншій частині залишити рішення без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)
Апеляційна скарга представника Банка зазначає: 
Безпідставним є звільнення боржника від сплати заборгованості, з урахуванням
того, що відповідачем заборгованість не оспорювалася та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним. Відповідач відзив не надав та жодним чином не спростував доводи позивача.
На підтвердження позовних вимог позивачем до апеляційної скарги додаються наступні докази: довідка про відкриття рахунку, виписка по рахунку та паспорт споживчого кредиту від 18.12.2018 року, вказані докази підтверджують відкриття карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту, користування кредитними коштами Відповідачем та ознайомлення з умовами кредитування.
Зазначені докази не подавались до суду першої інстанції, оскільки про підстави відмови в частині позовних вимог та необхідність надання додаткових доказів для підтвердження таких позовних вимог Банку стали відомі після отримання копії оскаржуваного рішення. Суд першої інстанції не пропонував позивачу надати додаткові докази для підтвердження частини заявлених вимог з метою повного та всебічного встановлення обставин справи та відповідно дійшов передчасних висновків про наявність підстав для відмови в задоволенні частини позовних вимог. Оскільки даний доказ має важливе значення для правильного вирішення справи, відповідачем умов кредитування, він надається для дослідження до суду апеляційної інстанції, це є об`єктивною причиною не подання додаткових доказів до суду першої інстанції.
18.12.2018 року відповідач підписав Анкету-заяву, у якій зазначені персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки, вказана інформація заповнена особисто відповідачем. Позичальник висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що “Підписанням цієї анкети заяви я згідно зі ст. 634 Цивільного Кодексу України в повному обсязі приєднуюсь до Умов та правил надання банківських послуг Банком, які розміщені на офіційному сайті в мережі інтернет за адресою privatbank.ua і які разом із Пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого я отримав шляхом самостійного роздрукування. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг зобов`язуюсь ознайомлюватися самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua”.
Відповідно до ч. 1 ст.634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ч. 1 ст.634 ЦК, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.
Відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 08.07.2019 року в справі №923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає. Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 року по справі №642/5533/15-ц, а також постанові від 19.09.2019 року у справі №127/7543/17, постанові від 23.12.2019 року у справі № 375/250/18.
18.12.2018 року позичальнику відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку за номером НОМЕР_1 «Універсальна Голд» та встановлено початковий кредитним ліміт. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та -ініціативою Банку. Під час отримання кредитної картки та встановлення кредитного ліміту відповідача належним чином ознайомлено з умовами кредитування, що підтверджується особистим підписом відповідача на паспорті споживчого кредиту від 18.12.2018 року, в якому зазначені умови кредитування, у тому числі: тип кредиту; максимальна сума ліміту; строк договору та строк кредитування; спосіб та строк надання кредиту; процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду -42% річних; тип процентної ставки; платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача; реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у т.ч.: розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості: підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту — 84 % річних (нарахування % згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Сторонами кредитного договору були досягнути усі його істотні умови.
Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався, доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Розрахунок заборгованості відображає рух коштів за карткою, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Використання клієнтом грошових коштів понад залишок по рахунку або встановленого банком ліміту овердрафту є несанкціонованим овердрафтом. Фактично овердрафт і є кредитним лімітом на рахунку.
Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача — баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції). Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.
Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.
Кредитний ліміт на виданій відповідачу кредитній карті був наданий у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто після сплати кредитних коштів, позичальник може знову ними користуватись, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів.
Верховний суд в постанові від 23.12.2019 р. по справі № 572/1169/17 зазначив: у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2- 383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. 
Відповідач, підписуючи анкету-заяву та паспорт споживчого кредитування. користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те. що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору на протязі 2019 років, частково сплачуючи заборгованість за договором у тому числі відсотки, пеню та комісії (погашення відображені у розрахунку заборгованості в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, зверталася увага на можливість Банку заявити вимоги за ст. 625 ІІК України.
Однак суд відмовив у стягненні відсотків за ст. 625 ЦК України, порушивши норми матеріального права і безпідставно звільнив відповідача від відповідальності з одних лише формальних міркувань. Незастосування судом названих норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки кредитний договір укладений між сторонами є дійсним, а тому підлягає виконанню.
Відповідач не звертався до Банка для розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами та прийняв їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувався кредитною карткою та частково погашав заборгованість. Відповідач особисто знімав кошти та здійснював погашення заборгованості, що чітко вбачається із виписки та розрахунку заборгованості. Обставини справи свідчать, що відповідач знав про умови укладеного договору, тарифи банку та прийняв їх.
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
У липні 2020 року відповідач ОСОБА_1 отримав копію апеляційної скарги Банка і копію ухвали суду апеляційної інстанції від 10.07.2020 року про відкриття апеляційного провадження (а.с.126), однак не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
18.12.2018 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач 18.12.2018 року підписав заяву та отримав кредит в розмірі 15 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
За розрахунками Банка у відповідача станом на 09.12.2019 року виникла заборгованість, яка становить 25 798,17 гривень, з яких: 14 892,71 гривень заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі 9 200,79 гривень, штраф (фіксована частина) – 500 гривень, штраф (процентна складова) – 1 204,67 гривень (а.с.7). 
Кредитний договір від 18.12.2018 року, у встановленому законом порядку, відповідач ОСОБА_1 не оспорив.
Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази.
До апеляційної скарги Банк додав: довідку про відкриття рахунку на ім`я відповідача ОСОБА_1 ; виписку по рахунку на ім`я відповідача ОСОБА_1 та паспорт споживчого кредиту від 18.12.2018 року, підписаний відповідачем ОСОБА_1 (а.с.107-110).
Надання вказаних доказів до суду апеляційної інстанції обґрунтоване тим, що судпершої інстанції не витребував у Банка вказаних доказів, необхідність надання додаткових доказів виникла з метою підтвердження позовних вимог Банку, що стало відомо Банку після отримання копії оскаржуваного рішення, в яких зазначені підстави для відмови у частині вимог.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, зважаючи, що додатково надані докази мають значення для правильного вирішення спору між сторонами і стосуються умов кредитування за зобов`язанням, укладеним між сторонами, вказані докази долучені до матеріалів справи.
Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.
(доводи, за якими суд апеляційної інстанціїу зв`язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.
Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 9 200,79 гривень та неустойки у вигляді штрафів (фіксована частина-500 гривень і процентна складова – 1 204,67 гривень), виходив з недоведеності позовних вимог у цій частині (а.с. 78-88 ).
Колегія суддів не погоджується з висновками суду в цій частині з таких підстав. 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.  Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.  Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 530 ч.1 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 610 ч.1, 612 ч.1 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).
Позов Банка про стягнення процентів і неустойки підлягає задоволенню з огляду на наступне.
З рішення суду в частині, що не оскаржена про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, яке набрало чинності, судом першої інстанції встановлено, що відповідач звернувся до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 18.12.2018 року відповідач підписав заяву та отримав кредит у розмірі 15 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.79).
Вказані обставини об`єктивно підтверджуються наданими Банком до апеляційної скарги додатковими письмовими доказами: довідкою про відкриття рахунку на ім`я відповідача ОСОБА_1 ; випискою по рахунку на ім`я відповідача ОСОБА_1 та паспортом споживчого кредиту від 18.12.2018 року, підписаний відповідачем ОСОБА_1 .
З виписки по рахунку на ім`я відповідача ОСОБА_1 (а.с.110) вбачається, що відповідач з грудня 2018 року користується кредитними коштами, які йому надає Банк.
Згідно довідки Банка, на ім`я ОСОБА_1 18.12.2018 року видана кредитна картка № НОМЕР_2 зі строком дії до 09/22 (а.с.109).
Паспорт споживчого кредиту від 18.12.2018 року, підписаний ОСОБА_1 18.12.2018 року містить умови кредитування, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитним коштами, а також щодо сплати штрафів за порушення умов кредитування (а.с.107,108).
Наведене свідчить про те, що Банк і ОСОБА_1 , під час укладення 18.12.2018
року кредитного договору, погодили істотніумови договору, зокрема щодо сплати відсотків і неустойки у вигляді штрафів за користування кредитними коштами.
Зважаючи  на  те,  що  матеріали  справи  містять  належні  та допустимі докази того, що під час укладення 18.12. 2018 року сторонами кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, що вбачається з паспорту  споживчого кредиту від 18.12.2018 рокупро умови кредитування, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові про стягнення заборгованості за відсотками і неустойкою у вигляді штрафів.
Розмір заборгованості за відсотками (9 200,79 гривень) і неустойці у вигляді штрафів (500 гривень та 1 204,67 гривень), відповідач  ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку, не спростував.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи представника Банка із посиланням на те, що між Банком і ОСОБА_1 з 18.12.2018 року існують кредитні правовідносини, позичальник був обізнаний щодо умов кредитування та погодився з ними, у тому числі щодо умов сплати процентів і неустойки за користування кредитним коштами, вказані обставини підтверджуються належними та допустимими доказами, прийняті до уваги колегією суддів і є підставою для скасування рішення суду в частині з прийняттям нового судового рішення в цій частині.
Апеляційна скарга представника Банка не містить доводів стосовно незаконності або необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 14 892,71 гривень.
(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду) 
Порушене відповідачем право Банка на повернення складової за кредитним договором у вигляді процентів і штрафів за користування кредитом підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом задоволення позову в цій частині.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч. 1 п.п.1-4 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи і нормам матеріального права – ст. ст. 526, 527, 530, 611, 1048, 1054 ЦК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості по процентам і неустойці за користування кредитом.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Апеляційна скарга Банка підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову Банка про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 2 102 гривень (а.с.50) за розгляд справи в суді першої інстанції і у розмірі 3 153 гривень (а.с.111) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
           ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.ч.1,2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
        
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» – задовольнити.
Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2020 року в частині відмови акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» у позові про стягнення відсотків і неустойки у вигляді штрафів, а також в частині стягнення судових витрат – скасувати.
Позовну заяву акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення відсотків і неустойки у вигляді штрафів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (Код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість станом на 09.12.2019 року за відсотками у розмірі 9 200,79 гривень, штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень, штраф (процентна складова) у розмірі 1 204,67 гривень, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 102 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції і у розмірі 3 153 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до ст. 389 ч.3 п.2 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови суду складено 30.04.2021 року. 

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

                                                Г.Я. Колеснікова