КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
13 травня 2021 року                                                                                   м. Київ
 
Унікальний номер справи № 759/9502/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4702/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Пікуль А.А., Ратнікової В.М.,
                 за участю секретаря судового засідання - Гребнєва Є.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне  рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Миколаєць І.Ю., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
 
в с т а н о в и в :
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб автомобіль «MITSUBISHI COLT 1.3», р.н. НОМЕР_1 та поділити спільне майно подружжя, стягнувши половину вартості вказаного автомобіля, а саме 78 920,00 грн. з відповідача в якості компенсації за частку в спільній сумісній власності даного транспортного засобу. Просив з моменту остаточного розрахунку за частку в спільній сумісній власності припинити право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину транспортного засобу автомобіля «MITSUBISHI COLT 1.3», р.н. НОМЕР_1 та визнати право власності на автомобіль за відповідачем ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 31 жовтня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві актовим записом № 2284 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року шлюб, між сторонами було розірвано. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого УДА ГУ МВС України в м. Києві 17 січня 2008 року за громадянкою ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль «MITSUBISHI COLT 1.3», р.н. НОМЕР_1 . Даний транспортний засіб був придбаний подружжям під час перебування в шлюбі. Відповідно звіту про оцінку вказаного автомобіля вартість даного транспортного засобу складає 157 840,00 грн. Зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю та даний транспортний засіб зареєстрований в органах МВС України за ОСОБА_2 , просив стягнути з ОСОБА_2 вартість своєї частки в цьому майні в розмірі 78 920,00 грн. (а.с. 2-6).
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено (а.с. 77-79).
Не погодившись із заочним рішенням суду, 20 січня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Єрмак О.В. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 81-87).
На обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач є володіючим власником автомобіля «MITSUBISHI COLT 1.3», р.н. НОМЕР_1 , оскільки надав звіт оцінки майна. Такий висновок суду ґрунтується на припущеннях та не підтверджений жодним доказом. При цьому відповідач не надала доказів того, що автомобіль не знаходиться в її управлінні. Реєстрація права власності транспортного засобу на ім`я відповідача унеможливлює розпорядження ним без згоди відповідача. Тому спільне володіння неподільною річчю обумовлює можливість захисту майнового інтересу з підстав, визначених ст. 69, 70 СК України, ст. 364 ЦК України шляхом припинення своєї частки у спільному майні та отриманні компенсації її вартості. Вважає, що відмовивши у задоволенні позовних вимог про відмову від частки у спільному майні суд першої інстанції порушив право позивача на захист свого майнового інтересу та неправильно застосував норми матеріального права.
 
            У судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник - адвокат Шеремета Т.В. підтримали скаргу і просили її задовольнити. ОСОБА_2 , її представник - адвокат Овчаренко Л.М. заперечували проти скарги і просили залишити її без задоволення.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником вказаного автомобіля, який володіє та користується автомобілем, а відповідач є власником, який не володіє та не користується автомобілем, тому здійснити поділ майна подружжя у спосіб, запропонований позивачем, суд не вбачає за можливе.
Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду з огляду на наступне.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31 жовтня 2007 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 27).
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 вересня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 28).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 виданого УДА ГУ МВС України в м. Києві 17 січня 2008 року, автомобіль «MITSUBISHI COLT 1.3», р.н. НОМЕР_1   зареєстровано за ОСОБА_2 . В особливих відмітках зазначено, що зазначеним автомобілем має право керувати ОСОБА_1 (а.с. 11-12).
До позовної заяви позивач долучив звіт про оцінку майна автомобіля «MITSUBISHI COLT 1.3», р.н. НОМЕР_1   від 03 травня 2019 року, згідно якого вартість вказаного автомобіля становить 157 840,00 грн. (а.с. 13-20).
 
За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Враховуючи положення вказаної статті, оскільки автомобіль «MITSUBISHI COLT 1.3», р.н. НОМЕР_1 набутий у власність та зареєстрований за відповідачем за час перебування у шлюбі за позивачем, такий автомобіль належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя у рівних частках.
Письмових доказів, зокрема, шлюбного договору, існування домовленості між подружжям щодо іншого визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна до суду не надано.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
Частиною 4 ст. 71 СК України визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 5 ст. 71 СК України).
Аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.
Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.
Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2019 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18).
Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль з виплатою йому компенсації за свою частку, тому не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у такому спорі.
В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 визнала, що фактично користується спірним автомобілем «MITSUBISHI COLT 1.3», р.н. НОМЕР_1 про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання в суді апеляційної інстанції (а.с. 132-134).    
Доводи відповідачки ОСОБА_2 , що в серпні 2020 року вказаний автомобіль, яким вона керувала, зазнав ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_2 не позбавлена права вимагати відшкодування шкоди від дорожньо-транспортної пригоди з винної особи, а таких доводів і доказів в суді першої інстанції відповідачка до суду не надавала.
Посилання відповідачки на необхідність зменшення розміру компенсації вартості частки вищевказаного автомобіля з огляду на обов`язок позивача сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, апеляційний суд визнав неспроможними і відхилив.  
Встановивши, що спірний автомобіль «MITSUBISHI COLT 1.3», р.н. НОМЕР_1   належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, апеляційний суд вважає за можливе вирішити спір щодо поділу майна подружжя у спосіб, обраний позивачем, припинивши частку ОСОБА_1 у спільному майні з виплатою йому компенсації за його частку автомобіля.
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною (п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України).
Транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_2 , є неподільною річчю, тому в разі поділу майна неподільна річ підлягає присудженню одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Доказів такої домовленості суду не надано, транспортний засіб фактично знаходиться у повному володінні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просив присудити йому в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки спірного майна.
За звітом про оцінку майна автомобіля «MITSUBISHI COLT 1.3», р.н. НОМЕР_1   від 03 травня 2019 року його вартість становить 157 840,00 грн. (а.с. 13-20).
Відповідач не надала доказів на підтвердження вартості автомобіля та не спростувала вартість спірного автомобіля, встановленого звітом про оцінку майна від 03 травня 2019 року, який зроблено за замовленням позивача.
Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню половина вартості автомобіля «MITSUBISHI COLT 1.3», р.н. НОМЕР_1 у розмірі 78 920,00 грн., з визнанням при цьому права приватної власності на автомобіль за ОСОБА_2 та припиненням права спільної сумісної власності подружжя на цей транспортний засіб.
Вищевказаних вимог законодавства та обставин справи суд першої інстанції не врахував і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково. 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача на користь позивача - 789,20 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1 183,80 грн. за розгляд справи судом апеляційної інстанції, сплата якого підтверджується квитанціями (а.с. 36, 84). 
 
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне  рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року - скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.
Визнати транспортний засіб автомобіль марки «MITSUBISHI COLT1.3», 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки у спільній сумісній власності на транспортний засіб автомобіль марки «MITSUBISHI COLT1.3», 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 78 920 (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять) гривень 00 копійок.
Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право приватної власності на транспортний засіб автомобіль марки «MITSUBISHI COLT1.3», 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Припинити право спільної сумісної власності подружжя на транспортний засіб автомобіль марки «MITSUBISHI COLT1.3», 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 789 (сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 20 копійок судового збору за розгляд справи районним судом та 1 183 (тисяча сто вісімдесят три) гривні 80 копійок за розгляд справи судом апеляційної інстанції
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 14 травня 2021 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           А.А. Пікуль

 В.М. Ратнікова