КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

    Справа № 33/824/347/2021                                       Головуючий суддя у 1-й інстанції: Левко В.Б.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
29 березня 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Сітайло О.М., розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову судді Дніпровськогорайонного суду міста Києвавід07 вересня 2020 року,-
 
ВСТАНОВИЛА:
Постановою Дніпровськогорайонного суду міста Києвавід 07 вересня 2020 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн., в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 липня 2020 року о 21 год                        30 хв.  ОСОБА_1  керував автомобілем марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Празькій у м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України,тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Дніпровськогорайонного суду міста Києвавід07 вересня 2020 рокускасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, обґрунтовуючи тим, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 КУпАП не забезпечив всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не знайшли свого підтвердження дослідженими доказами; відеозапис з нагрудної камери поліцейського не доводить факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому у поліцейських не було підстав для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння; також апелянт зазначає, що час та місце вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зазначені у протоколі, не відповідають дійсності.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 , його захисник Домбровський Є.В. неодноразово (дев`ять разів) належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи не з`являлися, захисник подав клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату та час.
З урахуванням скорочених строків розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 277 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу у відсутність ОСОБА_1 , його захисник Домбровського Є.В. 
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Також в своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КпАП України оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18              № 102522 від 16 липня 2020 року  ОСОБА_1  16 липня 2020 року о 21 год                        30 хв. керував автомобілем марки «Renault Kangoo», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Празькій у м. Києві з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За змістом дослідженої у судовому засідання апеляційної інстанції постанови серії ЕАМ за №2834150 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, ОСОБА_1 перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, що і слугувало (зі слів поліцейського на відео) підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ; час та місце події зазначено: м. Київ, вул. Празька, 25 о 23 год. 43 хв.
Однак, у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП зазначено: час зупинки транспортного засобу - о 21 год. 30 хв., місце зупинки - м. Київ, вул. Празька, а місце проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 : м. Київ, вул. Петра Запорожця, 20 о 23 год. 00 хв.
Отже, правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП передувало порушенню за   ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки стало підставою зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , однак у протоколі за ч. 1 ст. 130 КУпАП - час вчинення 21 год. 30 хв., а у постанові за ч. 1 ст. 122 КУпАП - о 23 год. 43 хв., тобто, час та місце події, хронологічно не узгоджуються між собою.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, серед іншого, зазначаються: дата і місце його складення.
Тобто, час та місце, вказані в протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам, отже протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від                    18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків, отже, дослідженими судом доказами твердження апелянта про те, що він не керував транспортним засобом спростування не знайшли.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
З урахуванням наведеного, вважаю, що доводи апелянта про відсутність в діях ОСОБА_1  складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими, постанова судді місцевого суду в цій частині як незаконна підлягає скасуванню, а провадження на підставі ст. 247 КУпАП - закриттю.
 
Керуючись ст. 294 КпАП України, суддя -
 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити, постанову судді Дніпровськогорайонного суду міста Києвавідвід 07 вересня 2020 року щодо  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП- скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях              ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 
Київського апеляційного суду                                       О.М. Сітайло