ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/17/20	Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М. 	
Провадження № 22-ц/817/188/21 	Доповідач - Щавурська Н.Б.	
Категорія - 308010000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Щавурська Н.Б. 
суддів -  Сташків Б. І., Хома М. В., 
секретаря - Сович Н.А. 
сторін - відповідача ОСОБА_1 і її представника
адвоката Бочана І.П., позивача ОСОБА_2 і 
його представника адвоката Чегодар О.М., 

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2020 року, постановлене суддею Грицаком Р.М., в цивільній справі № 607/17/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та встановлення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та встановлення порядку користування квартирою, в обґрунтування якого вказав, що у його власності перебуває 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , 2/3 частини цієї квартири перебуває у власності ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_1 чинить йому перешкоди у користуванні цією квартирою, просив встановити порядок її користування, виділивши йому в користування житлову кімнату площею 11,3 кв. м; в користування відповідача ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 16 кв. м; залишивши спільному користуванні кухню - 8,7 кв. м, вбиральню - 1,0 кв. м, коридор - 7,8 кв. м, ванну кімнату - 2,7 кв.м, вбудовану шафу 0,5 кв.м. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2020 року позов задоволено частково. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: виділено в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 11,3 кв. м; в користування ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 16 кв. м; залишено в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кухню - 8,7 кв. м, вбиральню - 1,0 кв. м, коридор - 7,8 кв. м, ванну кімнату - 2,7 кв. м, вбудовану шафу 0,5 кв. м. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840,80 грн судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, прийнятим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на безпідставність висновків суду щодо виділення позивачу в користування житлової кімнати площею 11, 3 кв м, що на 2, 2 кв. м перевищує розмір його частки в квартирі, яка складає лише 9, 1 кв м. Вказана різниця в площі, на думку позивача, є значною, у зв`язку з чим відповідачу створюються більш комфортні умови для проживання за рахунок частини її власності.
Звертає увагу на неврахування судом тієї обставини, що з кімнати, яка виділена в користування позивачу, є єдиний вихід на єдиний балкон площею близько 3, 0 кв. м (коефіцієнт до житлової площі - 0,8 кв.м) у спільній квартирі, який їй вкрай потрібний для користування.
Відзив від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу до суду апеляційної скарги не надходив.
У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Бочан І.П. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладені в ній. 
Позивач ОСОБА_2 і його представник адвокат Чегодар О.М. відносно доводів апеляційної скарги заперечили, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим; таким, що скасуванню не підлягає.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , зокрема 1/3 частка квартири належить ОСОБА_2 , а 2/3 — ОСОБА_1 (а.с. 12, 14).
Вищевказана квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 11,3 кв. м з балконом площею – 0,8 кв. м та 16,0 кв. м., кухні площею — 8,7 кв.м, вбиральні площею — 1,0 кв.м, ванної кімнати площею — 2,7 кв.м, коридору площею — 7,8 кв. м, вбудованої шафи площею — 0,5 кв. м (а.с. 43).
Починаючи з 04 березня 2010 року відповідач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 (а.с. 18-19).
В ході апеляційного розгляду справи також встановлено, стосунки між сторонами у справі неприязні. 
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. 
Згідно вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Частиною ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
За ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.                

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з факту належності спірної квартири на праві власності обом сторонам по справі та можливості з урахування технічних характеристик квартири встановлення порядку користування нею з незначним відступленням від часток кожної із сторін.
Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений з урахуванням вимог закону, що регулює спірні правовідносини та відповідно до наявних у матеріалах справи доказів.
Встановивши, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , розмір часток яких складає відповідно 1/3 і 2/3; дана квартира складається з двох окремих ізольованих кімнат площами 11,3 кв. м і 16 кв. м, а також те, що згоди між співвласниками про порядок користування вказаною квартирою не досягнуто, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та встановлення порядку користування вищевказаною квартирою з незначним відступленням від часток кожного зі співвласників шляхом виділення в користування позивача житлової кімнати меншої площі, а в користування відповідача — більшої площі та залишення решту приміщень квартири у спільному користуванні обох сторін.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в частині безпідставності висновків суду щодо виділення позивачу в користування житлової кімнати площею 11, 3 кв м, що на 2, 2 кв. м перевищує розмір його частки в квартирі, яка складає лише 9, 1 кв м, з посиланням на те, що вказана різниця в площах є значною, а позивачу створюються більш комфортні умови для проживання за рахунок частини її власності колегія суддів відхиляє, оскільки беручи до уваги те, що співвласникам належить ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності, внаслідок чого кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, а також те, що спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, внаслідок чого критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 363/928/16-ц.
Підлягають відхиленню колегією суддів і доводи апеляційної скарги позивача в частині неврахування судом тієї обставини, що з кімнати, яка виділена в користування позивачу, є єдиний вихід на єдиний балкон площею близько 3,0 кв. м (коефіцієнт до житлової площі - 0,8 кв. м) у спільній квартирі, який їй вкрай потрібний для користування, оскільки з урахуванням того, що вихід на балкон містить кімната, що виділена в користування позивачу ОСОБА_2 , й спірна квартира є його єдиним житлом, в той час як відповідач ОСОБА_1 з 04.03.2010 року фактично зареєстрована та проживає за іншою адресою ( АДРЕСА_2 ) й у даній квартирі буває нечасто, на думку колегії суддів, виділення судом позивачу кімнати меншої площі з балконом може свідчити про порушення прав відповідача.         
У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що Тернопільським міськрайонним судом дана належна оцінка наявним у матеріалах справи доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, їх не спростовують, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для скасування рішення в даній справі відсутні.        
Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення. 
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 листопада 2020 року — залишити без змін. 
Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Дата складання повного судового рішення 05 травня 2021 року.

Головуючий 
Судді