П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/7760/20-a 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В.   
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
03 червня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань  Міністерства юстиції України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань  Міністерства юстиції України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
в грудні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, пов`язаної із захворюванням під час проходження служби в органах внутрішніх справ.
Зобов`язано Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, з урахуванням висновків суду, наданих судом у рішенні.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягають положення п. 8 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової; допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4, чітко визначено, що якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
22.04.2021 року позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування пункту 8 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ №249 від 05.04.2019 року (набрання чинності 14.05.2019) яким відповідач обґрунтував свою відмову.
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу у органах Державної кримінально-виконавчої служби України, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .
Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області №53 о/с від 10.05.2016 року, позивача з 13.05.2016 року звільнено зі служи у запас відповідно до пункту 2 статті 77  Закону України "Про Національну поліцію".
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, що видана Вінницьким обласним Центром медико-соціальної експертизи 25.05.2016 року, ступінь втрати працездатності позивача становив 50%.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 25.05.2016 року позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
24.05.2017 року за результатом повторного огляду позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 12.05.2020 року, ступінь втрати працездатності позивача становив 20% (додатково).
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 20.05.2020 року, за результатом повторного огляду позивачу встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
З метою виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням позивачеві другої групи інвалідності останній звернувся до відповідача із відповідною заявою.
Листом Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції № 4/4856 від 19.06.2020 року позивача повідомлено про відсутність права на отримання такої допомоги, оскільки законом не передбачено повторну виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням іншої групи інвалідності, і своє право позивач реалізував у 2016 році.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію".
Згідно з ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:
1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;
2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;
3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;
4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;
5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;
6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (частина 2 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію").
Підпунктом "б" п.3 ч.1 ст.99 Закону № 580-УІІІ визначено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293).
Пунктом 8 Розділу 4 Порядку №4 (в редакції до 14.05.2019) було визначено, якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Водночас з 14.05.2019 до Порядку №4 було внесено зміни, зокрема п.8 Розділу 4 в редакції від 14.05.2019 визначено, що якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Так, відповідач заперечуючи проти права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, посилався на те, що до повторного огляду позивачу вже встановлена інвалідність та виплачена одноразова грошова допомога, а тому, на думку відповідача, право на отримання грошової допомоги у більшому розмірі у позивача відсутнє.
Водночас, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4 визначено, що днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.
В даному випадку, позивачу ІІ групу інвалідності встановлено згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії 20.05.2020 року.
Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності у позивача виникло 20.05.2020 року.
Частиною 6 статті 100 Закону № 580-VIII передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.
Статтею 101 Закону України "Про Національну поліцію" визначений вичерпний перелік випадків, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів звертає увагу щодо відсутності обґрунтування у відмові позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з призначенням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, жодної з зазначених вище підстав, оскільки фактичною підставою для відмови слугувало те, внесеними змінами у Порядок №4 виключено можливість отримання особою одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у разі зміни саме інвалідності.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що при відмові позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідач здійснив помилкове розширене тлумачення приписів пункту 8 Розділу ІV Порядку №4, а відтак оскаржувана відмова не ґрунтується на вимогах Закону.
Також колегія суддів відхиляє доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, з приводу того, що до спірних правовідносин мають бути застосовані приписи п. 8 розділу IV Порядку № 4 в редакції Наказу Міністерства внутрішніх справ України № 249 від 05.04.2019.
Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, в силу статті 58 Конституції України, норма пункту 8 Розділу 4 Порядку № 4, яка набрала чинності 14 травня 2019 року, не може розповсюджуватись на спірні правовідносини в частині обмеження права позивача на отримання грошової допомоги в більшому розмірі з підстав встановлення протягом двох років вищої групи інвалідності, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі.
Аналогічні правові позиції щодо неможливості застосування зворотної дії закону в часі викладені в постановах Верховного Суду, зокрема від 28.02.2018 у справі № 806/694/16, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при відмові позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідач здійснив помилкове розширене тлумачення приписів пункту 8 Розділу ІV Порядку № 4 та фактично відступив від вичерпного переліку підстав, які передбачені статтею 101 Закону №580-VIII, а відтак оскаржувана відмова не ґрунтується на вимогах Закону.
Стосовно вимоги позивача зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку №4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).
Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.
Пунктом 2 розділу IV Порядку № 4 визначено, що у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.
Згідно пункту 3 розділу IV Порядку № 4, рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.
Колегія суддів зазначає, що оскільки відповідач не приймав рішення про відмову в призначенні та виплати позивачу одноразової грошової допомоги з підстав вказаних в мотивувальній частині даного рішення суду, тому правильним способом захисту порушених прав буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, з урахуванням вищевикладених висновків суду.
Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія вважає, що відмова відповідача у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги є протиправною.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань  Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Матохнюк Д.Б.