КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 755/5133/20                                                                 Головуючий у суді І інстанції Яровенко Н.О.
Провадження № 22-ц/824/5043/2021                                           Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
31 березня 2021 року                                                                  м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Приходька К.П., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні і спілкуванні з дитиною та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей,
 
в с т а н о в и в:
 
У квітні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської РДА Київської області, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні і спілкуванні з дитиною.
ОСОБА_2 у травні 2020 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської РДА Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті та встановлено графік проведення судових засідань.
В судовому засіданні 28 січня 2021 року представником відповідача - ОСОБА_4 заявлено клопотання, підтримане  ОСОБА_2 та іншим його представником ОСОБА_6 , про залишення первісного позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача та її представників в судові засідання.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року клопотання задоволено.
Позовну заяву ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської РДА Київської області, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні і спілкуванні з дитиною залишено без розгляду.
Роз`яснено позивачу, що залишення заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.
Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того,що належним чином повідомлені про розгляд справи представники позивача в призначені судові засідання не з`явились, їх неявка має ознаки повторності, заяви про розгляд справи у відсутності позивача чи її представників до суду не надходило, тому існують підстави для залишення позовної заяви без розгляду. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 через представника - адвоката Власюк К.П. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що суд першої інстанції був попереджений ще 30 листопада 2020 року про поважність майбутньої неявки, а саме об`єктивну неможливість представників позивача взяти участь в засіданнях у січні 2021 року в зв`язку з щорічною відпусткою.Так само суд був обізнаний і про те, що позивач з молодшим сином знаходиться за кордоном на підставі діючого нотаріально посвідченого дозволу відповідача.Тобто, в порушення положень ЦПК України, суд абсолютно не взяв до уваги думку представника позивача - адвоката Власюк К.П. щодо дати призначення судових засідань, обмежившись лише формальним запитанням. Суд першої інстанції також проігнорував доводи представника позивача щодо поважності причин неявки до суду в клопотанні від 29 грудня 2020 року про відкладення проведення судових засідань, призначених ухвалою від 30 листопада 2020 року, на травень 2021 року.Не надіславши позивачу та її представникам судових повісток, суд не виконав вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення учасників справи, а відтак помилково визнав позивача та її представників такими, що належно повідомлені, оскільки повідомлення про розгляд справи під розписку передбачається лише у випадку відкладення розгляду справи, а не закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду по суті. Представник позивача вважає, що в даному випадку ознака повторності неявки в судове засідання позивача була відсутня, а отже у суду першої інстанції абсолютно не було підстав для застосування норм, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 257ЦПК України та залишення первісного позову розгляду. Оскаржувана ухвала суду порушила принцип змагальності сторін та рівності сторін, а головне, позбавила позивача ефективного поновлення в правах, зокрема права на визначення місця проживання малолітнього сина  ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином  ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , а залишила лише можливість в якості відповідача за зустрічним позовом визнавати чи не визнавати зустрічні позовні вимоги або заперечувати проти таких вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Кужим А.М. просить у задоволенні апеляційної скаргивідмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надходили.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року було відкрито провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської РДА Київської області, про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні і спілкуванні з дитиною та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження (а.с. 242-243, т. 1).
22 травня 2020 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято до спільного судового розгляду з позовом  ОСОБА_1 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської РДА Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей (а.с. 198-202, т. 2).
В судовому засіданні 30 листопада 2020 року судом першої інстанції постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі, призначення справи до судового розгляду по суті на 13 січня 2021 року об 11-00 год. в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва.
При цьому даною ухвалою судом встановлено наступний графік проведення судових засідань: 21 січня 2021 року об 11-00 год., 28 січня 2021 року об 11-00 год., 4 лютого 2021 року об 11-00 год., 11 лютого 2021 року об 11-00 год. (а.с. 168-170, т. 5).
Як вбачається з матеріалів справи, у вказаному судовому засіданні, в тому числі під час проголошення вступної та резолютивної частин ухвали, були присутні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , а також його представники - ОСОБА_6 і ОСОБА_11 (а.с. 162-165, т. 5).
Представники позивача були належним чином повідомлені про графік проведення судових засідань, а саме: про кожне із призначених судових засідань по суті спору в даній справі, що про свідчать розписки останніх (а.с. 173-177, т. 5).
5 січня 2021 року від представника позивача - ОСОБА_9 до суду надійшло клопотання про перенесення судових засідань на травень 2021 року в зв`язку з тим, що між позивачем та представниками позивача розірвано договір про надання правової допомоги. Позивач наразі перебуває за кордоном і через запровадження карантинних заходів немає можливості повернутись до України для особистої участі в судових засіданнях або щоб укласти новий договір про надання правової допомоги (а.с. 13-20, т. 6).
В судовому засіданні 13 січня 2021 року суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про перенесення судових засідань на травень 2021 року та оголосив перерву до 21 січня 2021 року (а.с. 38-40, т. 6).
В судовому засіданні 21 січня 2021 року також було оголошено перерву до 28 січня 2021 року з метою забезпечення можливості позивачу та її представникам взяти участь у розгляді справи (а.с. 50, т. 6).
В судовому засіданні 28 січня 2021 року суд першої інстанції залишив позовну заяву  ОСОБА_1 без розгляду на підставі частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України (а.с. 54-60, т. 6).
Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.
За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
У відповідності до положень статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно із пунктом 15 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).
Системний аналіз вказаних норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 7 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 295/19734/13-ц, від 20 червня 2019 року по справі № 522/7428/15, від 6 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 2 вересня 2020 року у справі № 461/3580/15-ц та інших судових рішеннях суду касаційної інстанції.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно застосувавши положення статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач та її уповноважені представники, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового розгляду справи по суті, повторно не з`явилися в судове засідання та від них не надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим суд надав правильну оцінку повторній (другій поспіль) неявці належним чином повідомленої сторони позивача, як незацікавленість у реальному вирішенню сімейного спору та порушення розумних строків розгляду справи.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про залишення первісного позову без розгляду, оскільки неявка позивача та її представників у судове засідання, призначене на 28 січня 2021 року, є повторною, про судові засідання, призначені на 13 січня 2021 року та 21 січня 2021 року, сторону позивача було повідомлено завчасно та належним чином під розписки представників, які були присутніми у підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог частини шостої статті 128, частини п`ятої статті 130 та частини другої статті 240 ЦПК України.
Надаючи оцінку доводам представника позивача щодо не врахування судом першої інстанції її письмового клопотання від 29 грудня 2020 року про перенесення судового засідання у зв`язку з карантином, колегія суддів виходить з того, що на час подання такого клопотання та постановлення оскаржуваної ухвали пункт 3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України був чинний в редакції Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» і автоматичне продовження строків розгляду справи на строк дії такого карантину не передбачалося.
Крім цього, саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, суд першої інстанції, залишаючи без задоволення клопотання представника позивача про перенесення розгляду справи на травень 2021 року у зв`язку із запровадженням карантинних заходів, діяв у межах чинного законодавства, керувався процесуальними нормами щодо строків розгляду справи в суді, а позивач або її представники при належній зацікавленості не були позбавлені можливості взяти участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до статті 212 ЦПК України, проте не скористався своїм правом, у клопотанні про перенесення судових засідань не зазначили причин, які безпосередньо перешкоджали їм взяти участь в призначеному судовому засіданні (аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19).
Із доданої до клопотання угоди від 1 жовтня 2020 року про розірвання договору про надання правової (правничої) допомоги № 20017 від 18 березня 2020 року вбачається, що Адвокатське бюро «Сімейний адвокат Катерина Власюк» та ОСОБА_1 дійшли згоди про розірвання зазначеного договору про надання правової (правничої) допомоги з 31 грудня 2021 року (а.с. 18, т. 6).
Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
За нормами статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви.
Судом встановлено, що позивач особисто в судові засідання не з`являлася з липня 2020 року, представництво її інтересів в суді здійснювалося через уповноважених представників.
Отже, виходячи зі змісту угоди про розірвання договору про надання правової (правничої) допомоги, договірні відносини позивача та її представників щодо надання такої допомоги припиняються з 31 грудня 2021 року, тому протягом 2021 року представники позивача були уповноваженими та зобов`язаними здійснювати представництво інтересів ОСОБА_1 в суді під час розгляду даної справи, а відтак суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення нового графіку проведення судових засідань, починаючи з травня 2021 року.
При цьому, як свідчать матеріали справи, представники позивача - адвокати Адвокатське бюро «Сімейний адвокат Катерина Власюк»: Власюк К.П. та Салмон Л.Ю. після залишення позовної заяви без розгляду продовжили представляти інтереси ОСОБА_1 , вчиняючи відповідні процесуальні дії на підставі ордерів на надання правничої (правової) допомоги, виданих згідно договору № 20017 від 18 березня 2020 року (а.с. 96-97, т. 6).
Посилання апеляційної скарги на те, що представники позивача не з`явились в судові засідання з поважних причин, а саме у зв`язку з щорічною відпусткою, про що суд першої інстанції був завчасно повідомлений в судовому засіданні 30 листопада 2020 року, відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки доказів перебування чи хоча б наміру одночасного перебування двох представників позивача у відпустці районному суду надано не було, а сам факт перебування представників у відпустці в період часу з 28 грудня 2020 року по 23 січня 2021 року ніяким чином не впливав на їхню можливість з`явитися в судове засідання 28 січня 2021 року, в якому і було постановлено оскаржувану ухвалу.
Не зайвим також буде зазначити, що залишення позову без розгляду не є порушенням права позивача на справедливий захист та не може вважатися обмеженням її права доступу до суду, адже після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, позивач має право звернутися до суду повторно відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів представника позивача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків районного суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а аргументи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про залишення первісної позовної заяви у даній справі без розгляду постановлена відповідно до вимог матеріального і процесуального законодавства та обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                        Н.В. Ігнатченко

Судді:                                                                                                   К.П. Приходько

                                                                                                             Д.О. Таргоній