ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року	 	Справа № 140/575/21 пров. № А/857/9124/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С., 
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.,
розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року (суддя Мачульський В.В., м.Луцьк) у справі за її позовом ОСОБА_1 до Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області (далі – Сільська рада) в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача «Про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року шляхом розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 18.06.2019 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»» від 09.12.2020 №2/18 (далі – Рішення №2/18, Заява відповідно);
визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Сільської ради «Про включення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення комунальної власності для продажу на земельних торгах» від 09.12.2020 №2/15 (далі – Рішення №2/15, Перелік відповідно);
зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 ) (далі – Адреса) на підставі її Заяви (клопотання).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі із покликанням на окремі обставини справи вказує, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не передбачено права суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України (далі – ЗК). Зазначає, що саме виставлення на земельні торги земельної ділянки віднесеної до Переліку є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки. Проте, відповідачем до суду не надано жодного доказу того, що на момент розгляду Заяви, так і на момент прийняття Рішення №2/18 земельна ділянка за Адресою була виставлена на земельні торги. 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки  на момент розгляду Заяви та прийняття відповідачем рішення з цього питання, земельна ділянка щодо якої позивачем було подано клопотання, Рішенням №2/15 була включена до Переліку, що в силу приписів частини третьої статті 136 ЗК є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним тлумаченням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права з таких міркувань.
Апеляційним судом з врахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 18.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до Сільської ради із Заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована за Адресою. До Заяви додала: копію паспорта; викопіювання з генерального плану забудови села Дубове (на 1-му аркуші); кадастрову карту (на 1-му аркуші); збірний кадастровий план земельної ділянки (на 1-му аркуші). Проте, на сесії Сільської ради 12.07.2019 позивачу було відмовлено у наданні такого дозволу. (а.с.24-27).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року у справі №140/2249/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року, визнано протиправними дії Сільської ради щодо неналежного розгляду Заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_2 . Зобов`язано Сільську раду прийняти та розглянути Заяву ОСОБА_1 разом з поданими документами із прийняттям відповідного рішення у встановленому законодавством порядку з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у даному рішенні. (а. с.28-32).
Рішенням Сільської ради від 26.02.2020 №49/14 «Про доповнення переліку земельних ділянок та підготовку матеріалів для продажу на земельних торгах, затвердженого рішенням сесії №25/14-15» (далі – Рішення №49/14), відповідно до якого затверджено Перелік земельних ділянок для підготовки лотів, передбачених для продажу на земельних торгах (аукціонах), зокрема, земельну ділянку в с. Дубове для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1890 кв.м.
В подальшому, рішенням відповідача від 22.04.2020 №52/15 «Про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2019 року шляхом розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 18.06.2019 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» (далі – Рішення №52/15), яким відмовлено у наданні відповідного дозволу з тих підстав, що дана земельна ділянка за Адресою включена до Переліку, затвердженого рішенням Сільської ради від 18.10.2017 №25/14-15 зi змiнaми тa дoпoвнeннями.
Разом з тим, рішенням Сільської ради від 21.07.2020 №54/9 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» (далі – Рішення №54/9) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у комунальну власність за кадастровим номером 0722182400:04:002:1537 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за Адресою, орієнтовною площею 0,12 га.
Також судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі №140/12496/20, яке набрало законної сили 01.12.2020, визнати протиправним та скасовано Рішення №49/14 в частині включення до Переліку земельної ділянки щодо якої позивачем було подано Заяву. Визнано протиправним та скасовано пункту 2 Рішення №54/9, яким включено до Переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення комунальної власності для продажу на земельних торгах земельну ділянку за кадастровим номером 0722182400:04:002:1537 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за Адресою площею 0,12 га. Визнано протиправним та скасовано Рішення №52/15. Зобов`язано Сільську раду повторно розглянути Заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована за Адресою, з урахуванням висновків суду (а.с.36-46). 
На виконання рішення суду у справі №140/12496/20 Сільська рада Рішенням №2/18  позивачу відмовлено у наданні дозволу на відведення земельної ділянки за Адресою , з тих підстав, що спірна земельна ділянка за Адресою включена до Переліку затвердженого Рішенням № 2/15 (а.с.47-52).
Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
За правилами пункту «г» частини першої статті 121 ЗК громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналіз наведених норм ЗК дає підстави дійти висновку про те, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Водночас, вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №813/481/17, 8 листопада 2019 року у справі №420/914/19.
Як вбачається із матеріалів справи, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі №140/12496/20, відповідач Рішенням №2/18 відмовив ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за Адресою орієнтовною площею 0,10 га у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка включена до Переліку, затвердженого Рішенням №2/15. При цьому, у вказаному рішенні сільської ради міститься покликання на частину третю статті 136 ЗК.
За приписами частини третьої статті 136 ЗК земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.
Отже, законодавцем чітко визначено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. Така правова позиція відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 29 травня 2019 року у справі №2040/7204/18, 24 вересня 2020 у справі №805/3195/17-а.
Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 135 ЗК проведення земельних торгів щодо земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них здійснюється за рішенням організатора земельних торгів, у якому зазначаються: а) перелік земельних ділянок або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами; б) стартова ціна лота; в) строк та інші умови користування земельною ділянкою у разі набуття права користування земельною ділянкою на земельних торгах; г) особа, уповноважена організатором земельних торгів на укладення договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки, яка або право на яку виставляється на земельні торги.
З положень наведеної норми можна дійти висновку, що до завершення земельних торгів не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування лише ті земельні ділянки (з числа включених до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них для продажу на земельних торгах), які виставлені на земельні торги за рішенням організатора, з моменту прийняття організатором рішення про проведення земельних торгів та протягом строку проведення таких торгів, регламентованих частиною шостою статті 137 ЗК. Апеляційний суд вважає, що сам лише факт включення земельної ділянки до переліку земельних ділянок державної або комунальної власності або прав на них, які плануються в майбутньому виставити на земельні торги, не є самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідач не надав рішення організатора (Сільської ради) про проведення земельних торгів щодо земельної ділянки, яка виставляється на торги окремим лотом за Адресою з кадастровим номером 0722182400:04:002:1536. Тобто, в матеріалах справи відсутні докази того, що як на момент подання Заяви, так і на час її розгляду, спірна земельна ділянка за Адресою була виставлена на торги.
На думку апеляційного суду повторне включення відповідачем спірної земельної ділянки до Переліку відбулося вже після неодноразового зобов`язання судами повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судами, що, в свою чергу, може свідчити про штучне створення Сільською радою підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.
В розглядуваному випадку, суд апеляційної інстанції погоджується із твердженнями позивача що таку поведінку (дії, рішення) відповідача не можна вважати обґрунтованою, добросовісною та пропорційною
Апеляційний суду також вважає за необхідне зазначити, що до спірних відносин не може бути застосовано позицію Верховного Суду в справі №806/3708/15, 820/2005/18 (постанови від 2 жовтня 2018 року, 29 жовтня 2020 року), оскільки відповідач повторно включив спірну земельну ділянку до Переліку незважаючи на те, що згідно вище вказаного рішення суду у справі №140/12496/20 визнано протиправним та скасовано Рішення Сільської ради №49/14, яким спірну ділянку включено до Переліку. При цьому дане рішення, яке набрало законної сили було прийняте між тими самими сторонами і про той самий предмет спору, що й рішення суду першої інстанції у цій справі.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване Рішення №2/18 винесене відповідачем не у відповідності до вказаних вимог ЗК, а відтак позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування належить задовольнити.
При вирішенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 1 Рішення №2/15, яким земельну ділянку за Адресою площею 0,12 га кадастровий номер 0722182400:04:002:1537 повторно включено до Переліку, суд враховує таке.
Згідно із частиною другою статті 136 ЗК добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.
Відповідач як розпорядник земель комунальної власності є організатором земельних торгів та відповідно до вимог чинного законодавства наділений повноваженнями визначати перелік земельних ділянок комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги. Так, спірна земельна ділянка належить до категорії земель несільськогосподарського призначення комунальної власності, що сторонами не заперечується, тому розгляд питання про надання дозволу чи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки у власність, включення її в Перелік віднесено до компетенції Сільської ради.
Як видно зі змісту Рішення №2/15 Сільська рада керуючись статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі – Закон №280/97-ВР), статтями 12, 134-136 ЗК включила до Переліку земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий номер 0722182400:04:002:1537 за Адресою.
Разом з тим, як уже вище встановлено позивач двічі зверталася до відповідача із заявами щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за Адресою від 18.06.2019 та від 22.01.2020, і дані заяви не були розглянуті відповідачем у спосіб та строки, встановлені ЗК. Вказані обставини встановлені судовими рішеннями у справах №№140/2249,19, 140/2930/20, 140/12496/20, які набрали законної сили. 
Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про те, що на момент звернення до відповідача із Заявою (18.06.2019) спірна земельна ділянка за Адресою була вільною та не була включена до Переліку.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 1 Рішення Сільської ради №2/15 належить також задовольнити.
При вирішенні позову в частині вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території с. Дубове на підставі Заяви, суд враховує таке.
Частиною четвертою статті 245 КАС передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом.
Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2019 року у справі №823/59/17 зробив наступний правовий висновок:
«…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У справі, що переглядається, повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 ЗК України.
На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє, а під ними необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. 
З огляду на викладені обставини, оскільки відповідач неодноразово відмовляв позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за Адресою, та зважаючи на попередньо встановлені висновки суду у цій справі про протиправність такої відмови, суд вважає, що позивачем обрано правильний спосіб захисту порушених прав. Відтак, позовна вимога про зобов`язання вчинити дії підлягає до задоволення шляхом зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за Адресою на підставі її Заяви.
При цьому, вирішенні вказаних позовних вимог апеляційним судом враховано правову позицію щодо обрання ефективного способу захисту, викладену у постановах Верховного Суду за результатами розгляду справ за позовами фізичних осіб щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 23 жовтня 2019 року у справі №0840/3112/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 814/1241/16 тощо.
В підсумку, такі обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позову з наведених вище підстав.
Доводи відповідача, що зазначені у відзиві на апеляційну скаргу та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За змістом частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи видно, що позивачем при поданні позову сплачено 1816 грн судового збору, за подання апеляційної скарги 2724 грн, що підтверджується квитанціями від 12 січня 2021 року №16729 та 30.03.2021 №58550. Відтак, вказані суми сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань в користь позивача, як витрати що пов`язані із розглядом справи.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування всіх обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області «Про включення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення комунальної власності для продажу на земельних торгах» від 9 грудня 2020 року №2/15, в частині включення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення комунальної власності для продажу на земельних торгах земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,12, кадастровий номер 0722182400:04:002:1537 в АДРЕСА_1 .
Визнати протиправним та скасувати рішення Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області «Про виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року шляхом розгляду заяви гр. ОСОБА_1 від 18.06.2019 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»» від 9 грудня 2020 року №2/18.
Зобов`язати Дубівську сільську раду Ковельського району Волинської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,100 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі її заяви (клопотання) від 18 червня 2019 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дубівської сільської ради Ковельського району Волинської області (ЄДРПОУ:04333939) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляду судового збору за подання позову та апеляційної скарги в сумі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	

Повне судове рішення складено 10 червня 2021 року.