Номер провадження: 22-ц/813/6258/21 
Номер справи місцевого суду: 492/1658/20
Головуючий у першій інстанції Черевата В. І.
Доповідач Дришлюк А. 
Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2021 року                                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Феленко В.В.,
розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 23 грудня 2020 року про залишення заяви без розгляду по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області Арцизький районний відділ про встановлення юридичних фактів, –

ВСТАНОВИВ:

4 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Арцизького районного суду Одеської області з заявою, в якій просить встановити юридичний факт, а саме особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вязніки Володимирської області Російської Федерації, встановити юридичний факт, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вязніки Володимирської області Російської Федерації на території України з 1982 року по теперішній час та станом на 24 серпня 1991 року (а.с.1-4).
23 грудня 2020 року ухвалою Арцизького районного суду Одеської області (головуючий-суддя Череватова В.І.) заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області Арцизький районний відділ про встановлення юридичних фактів, залишено без розгляду. Роз`яснено сторонам по справі, що вони мають право подати позов на загальних підставах (а.с.42-43).
05 січня 2021 року ОСОБА_1 через Арцизький районний суд Одеської області подав апеляційну скаргу на рішення Арицизького районного суду Одеської області від 23 грудня 2020 року. З вказаною ухвалою заявник не згоден через неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що судом не враховано той факт, що заявник просить встановити два факти, що мають юридичне значення для подальшої паспортизації особи, а свою чергу заінтересована особа – Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області у своєму відзиві визначає спір про право лише з приводу факту постійного проживання на території України, а про факт встановлення особи не згадує. На думку апелянта, судом не встановлено доказів наявності спору про право крім відзиву заінтересованої особи. Апелянт стверджує, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що заявник та представник не з`явились у судове засідання, проте, як зазначає ОСОБА_1 , він та його представник вчасно з`явились до суду проте до залу засідань не були запрошені. Також, на думку апелянта, судом не враховані і не застосовані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Апелянт просить суд звернути увагу на те, що зазначені доводи були також вказані в заяві, проте судом не надана їм мотивована оцінка. Апелянт просить суд скасувати ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 23 грудня 2020 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.46-48).
Відзив чи заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам. 
В судовому засіданні 27.05.2021 року заявник та представник заявника – ОСОБА_2 просили задовольнити апеляційну скаргу, представник заінтересованої особи – ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що існує спір про право цивільне, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 не може бути розглянута в порядку окремого провадження, в якому не застосовуються засади змагальності. Тому суд вирішив заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду, оскільки під час розгляду справи виник спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції відповідно до копії довідки про народження № 682 від 07.11.2018 року, виданої відділом ЗАГС адміністрації муніципальної освіти Вязниковського району Володимирської області, заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вязніки Володимирської області Російської Федерації, актовий запис про народження № 200 від 07 квітня 1982 року. Його батьками російською мовою вказані: « ОСОБА_4 », « ОСОБА_5 » (а.с. 5). 
Рішенням Саратського районного народного суду Одеської області від 11 березня 1986 року шлюб, зареєстрований між  ОСОБА_5  та ОСОБА_6  розірвано (а.с. 9 - 12).
Як вбачається з копії домової книги, мати заявника ОСОБА_5 зареєстрована в с. Вознесенка Арцизького району Одеської області (а.с. 17 - 20).
Відповідно до копії посвідчення, виданого Арцизько-Тарутинським ОРВК Одеської області з 22.07.2008 року, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку (а.с. 13). 
Відповідно до копії довідки, виданої Вознесенською Першою сільською радою Арцизького району Одеської області 10.11.2020 року № 670, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно погосподарської книги № 7 особового рахунку № НОМЕР_1 дійсно мешкав з 1982 року на території Вознесенської Першої сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час з матір`ю ОСОБА_7 , 1961 року народження, яка є громадянкою України, що підтверджується копією її паспорту (а.с. 14, 16). 
Відповідно до копії довідки, виданої Вознесенським НВК «Загальноосвітня школа І – ІІІ ступенів – дошкільний навчальний заклад» Арцизької районної ради Одеської області 10.11.2020 року № 147, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно навчався у Вознесенській середній школі у такий період: 01.09.1988 р. – 25.08.1992 р., 01.10.1992 р. – 18.08.1997 р. Був відрахований зі школи згідно рішення служби зі справ неповнолітніх Арцизької райдержадміністрації 23.06.1997 р. Документ про неповну середню освіту не отримав (а.с. 15). 
Як вбачається з копії повідомлення Арцизького РВГУДМС України в Одеській області від 27.11.2020 року, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 оригіналу свідоцтва про народження не є можливим проведення процедури встановлення особи та подальшого оформлення паспорта громадянина України (а.с. 6). 
Відповідно до п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» (зі змінами, внесеними Указами від 27 червня 2006 року № 588, від 1 лютого 2012 року № 46, від 30 травня 2012 року № 367, 29 березня 2016 року № 120 та від 06.03.2019 року № 56/2019) встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 р. на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Згідно п. 10 Порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію свідоцтва про народження;
в) один із таких документів:
- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;
- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;
- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.  
Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування.
За обставинами даної справи втратив оригінал свідоцтва про народження зразка СРСР в зв`язку з чим в нього відсутня можливість оформити паспорт громадянина України вперше.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 3 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення та якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2018 у справі № 363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року має правове значення, в іншому порядку ОСОБА_1 не зможе довести наявність вказаного факту. Посилання представника заінтересованої особи на передчасність звернення до суду із відповідною заявою, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки законодавчо, а саме «Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» передбачено певний перелік документів, ящо необхідно подати особі, яка проживала на території України в неповнолітньому віці за станом на 24 серпня 1991 року, який, зокрема, включає відповідне судове рішення.
Окрім цього представник Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області як у відзиві на заяву про встановлення факту, так і у відзиві на апеляційну скаргу підкреслює, що у даній справі про встановлення факту постійного проживання на території України вбачається спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, оскільки Головне управління Державної міграційної служби заперечує України в Одеській області заперечує проти факту постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року. 
Дійсно, відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. 
Залишаючи заяву ОСОБА_8 без розгляду суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 263 ЦПК України, пославшись на вищенаведені заперечення представника заінтересованої особи, лише формально послався на наявність спору про право, не зазначивши у чому саме він полягає та не надавши належної оцінки ані доводам викладеним заінтересованою особою у відзиві, ані вимогам заяви про встановлення факту.
Між тим, як вбачається з заяви ОСОБА_8 про встановлення факту постійного проживання на території України, заявник просить та відповідно обґрунтовує у своїй заяві, з наданням підтверджуючих доказів, факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та по теперішній час.
Окремо апеляційний суд звертає увагу, що поняття постійне місце проживання та зареєстроване місце проживання не є тотожними. Зокрема, відсутність реєстрації місця проживання, з огляду на положення статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та статті 33 Конституції України, не є абсолютним підтвердженням обставин того, що заявник не проживав на території України.
Викладені обставини судом з`ясовано неповно, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Щодо твердження ж представника Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області – Білоконь Н.О., викладені у відзиві на позовну заяву про те, що в судовому порядку, відповідно листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року, не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо, зокрема, належності до певної національності, набуття громадянства України громадянином іншої держави, не є релевантними, оскільки належність певної національності та набуття громадянства України не є предметом судового розгляду у даній справі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним, оскільки обставини, що мають значення для справи судом першої інстанції було з`ясовано неповно, враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, оскаржувану ухвалу скасовує та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Арцизького районного суду Одеської області від 23 грудня 2020 року про залишення заяви без розгляду – скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

                                                                       Р.Д. Громік

                                                                       М.М. Драгомерецький 

Повний текст цієї постанови складено 07 червня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

27.05.2021 року                                                                 м. Одеса