П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 квітня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/3196/20	

 	Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В,.                                                 Дата і місце ухвалення: 09.10.2020р., м. Миколаїв      	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

        розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною; стягнення індексації грошового забезпечення за період з 15.10.2015 по 16.10.2018 в розмірі 117 931,87 грн., -
В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати їй індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 15.10.2015 по 16.10.2018 року в розмірі 117931,87 гривень; 
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 15.10.2015 по 16.10.2018 в розмірі 117931,87 гривень.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем в порушення вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 їй не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період проходження військової служби з 15.10.2015 по 16.10.2018 в Збройних Силах України. Позивачем обраховано суму індексації грошового забезпечення в розмірі 117931,87 грн. Бездіяльність відповідача щодо не проведення індексації грошового забезпечення є протиправною та не відповідає вимогам законодавства України, оскільки проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року  позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 15.10.2016 по 16.10.2018.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в період з 15.10.2016 по 16.10.2018 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
16.11.2020 року ОСОБА_1 , звернулась до Миколаївського окружного  адміністративного суду із заявою про виправлення описки в рішенні від 09.10.2020 року.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від23.11.2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Внесено виправлення до рішення у справі№400/3196/20 від 09.10.2020 року, зазаначивши в мотивувальній частині вірного відповідача - Військову частину НОМЕР_1 та в мотивувальній та резолютивній частині вірний період, за який позивачу здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення - з 15.10.2015 року.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 року, ОСОБА_1 падала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року та прийняти по справі нову постанову про задоволення позовних вимог ОСОБА_1  в повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції підчас вирішення спору не в повній мірі було з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме не було взято до уваги що відповідно до наказів командира військової частини   НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.10.2015 року № 295 та від 16.10.2018 року №239, ОСОБА_1 , у період з 15.10.2015 по 16.10.2018 року проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наданими до суду засвідченими копіями сказаних наказів та не було наведено жодних мотивів задоволення чи відхилення позовних вимог за період з 15.10.2015 року по 15.10.2016 року.
Також, що судом першої інстанції порушено право позивачки на отримання індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 15.10.2015 року по 16.10.2018 року, а саме не враховано положення Порядку №1078, щодо значення індексу споживчих цін та врахування базового місяця січня 2008 року та Листи Міністерства соціальної політики України від 29.12.2017 року №122/0/66-17 та від 15.04.2020 №49/0/214-20 та Лист директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 31.01.2018 року №248/3/8/85, з посиланням на постанову Верховного суду від 22.07.2020 року по справі 400/3017/19
Крім того, позивачка вказує, що судом першої інстанції не наведено жодних підстав неврахування правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 22.02.2020 року по справі №400/3017/20 щодо встановлення базового місяця для здійснення розрахунків індексації грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено (з урахуванням виправлень), що ОСОБА_1 у період з 15.10.2015 по 16.10.2018 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , у тому числі й на посаді бухгалтера фінансово економічної служби.
16.10.2018 за згаданим наказом № 239 ОСОБА_1 , звільнену наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.09.2018 № 97-РС, було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення через звільнення з військової служби у запас у зв`язку з закінченням строку контракту.
При звільненні з військової служби, військовою частиною НОМЕР_1 позивачці не було виплачено в повному обсязі індексацію грошового забезпечення за період 15.10.2015 - 16.10.2018р.р..
Вважаючи, що її права порушено ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду. 
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку (з урахуванням виправлення описки) про необхідність визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 15.10.2015 по 16.10.2018 роки та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату останній індексацію грошового забезпечення в період з 15.10.2015 по 16.10.2018 року.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами 2,3 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ.
Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону).
Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі №825/874/17.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка має право на виплату індексації грошового забезпечення за період з 15.10.2015 року по 16.10.2018 року.
При  цьому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було взято до уваги що відповідно до наказів командира військової частини   НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.10.2015 року № 295 та від 16.10.2018 року №239, ОСОБА_1 , у період з 15.10.2015 по 16.10.2018 року проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наданими до суду засвідченими копіями сказаних наказів та не було наведено жодних мотивів задоволення чи відхилення позовних вимог за період з 15.10.2015 року по 15.10.2016 року, оскільки ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду, за заявою позивачки до мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного рішення було внесено вправлення із вірним зазначенням періоду з якого позивачці слід здійснити нарахування та виплату індексації, з 15.10.2015 року по 16.10.2018 року.
Щодо позовних вимог про стягнення невиплаченої суми індексації в розмірі 117931,87 грн.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки в даному випадку розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь ОСОБА_1 , належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень визначати складові елементи нарахування індексації та здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 15.10.2015 по 16.10.2018 в розмірі 117931,87 гривень.
Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, стосовно неврахування судом першої інстанції положень Порядку №1078, щодо значення індексу споживчих цін та врахування базового місяця з посиланням на постанову Верховного суду від 22.07.2020 року по справі 400/3017/19, оскільки вимоги щодо встановлення базового місяця не є предметом розгляду даної справи, до того ж з огляду на те, що позивачці ще не було проведено розрахунок виплати індексації грошового забезпечення  вказані вимоги є передчасними.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Враховуючи, що дана справа належить до категорії справ незначної складності та розглядалася судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження, тому рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, - 
          П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

                                                                  Повний текст судового рішення виготовлений  20 квітня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук