ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2021 року	                        Львів	Справа № 460/2552/20 пров. № А/857/2467/21 	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Стельмаха П.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Служби безпеки України,
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року (суддя - Дудар О.М., час ухвалення - 10:59 год., місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту - 09.11.2020), 
в адміністративній справі №460/2552/20 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, 
про стягнення заборгованості грошової компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів, 

                                                          встановив:  

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Служби безпеки України, в якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: 1) стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2016 роки у кількості 28 календарних днів, що складає після вирахування всіх обов`язкових платежів 12443,47 грн.; 2) стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.10.2016 року по 30.06.2020 року, що складає 559953,24 грн., 39996,66 грн. - допомога на оздоровлення до відпустки, 4512,00 грн. - матеріальної допомоги, всього - 604461,90 грн.; 3) стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з 17.10.2016 року по 30.06.2020 року у розмірі 77156,71 грн., в тому числі 4492,09 грн. - за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. 
Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив, вважаючи позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просив відмовити позивачу у їх задоволенні. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2016 роки у сумі 12443,47 грн.. Стягнуто із Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.10.2016 по 30.06.2019 у сумі 33596,64 грн.. Стягнуто з Служби безпеки України на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період 17.10.2016 по 30.06.2020 у сумі 77156,71 грн.. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1072,91грн.. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 року виправлено, не змінюючи при цьому змісту і суті судового рішення, описку, допущену в рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 у справі №460/2552/20 наступним чином: 
- в абзаці третьому резолютивної частини - суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зазначити "179185,03 грн" замість "33596,64 грн"; 
- в абзаці четвертому резолютивної частини - суму компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати зазначити "50726,14 грн" замість "77156,71 грн"; 
- в абзаці п`ятому резолютивної частини - суму судового збору зазначити "2110,65 грн" замість "1072,91 грн". 
З рішенням суду першої інстанції від 04.11.2020 року не погодився позивач ОСОБА_1 в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.10.2016 по 30.06.2020 у сумі 179185,03 грн. та оскаржив його в апеляційному порядку. За результатами апеляційного розгляду апелянт ОСОБА_1 просив скасувати оскаржене рішення суду від 04.11.2020 року в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.10.2016 по 30.06.2020 у сумі 179185,03 грн.. Стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.10.2016 по 30.06.2020, що складає 559 953,24 грн.. 
З рішенням суду першої інстанції від 04.11.2020 року також не погодився відповідач Служба Безпеки України та оскаржив його в апеляційному порядку. За результатами апеляційного розгляду апелянт просив скасувати оскаржене рішення суду від 04.11.2020 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення суду в неоскарженій позивачем частині - без змін. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2021 року апеляційну скаргу Служби безпеки України - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в адміністративній справі №460/2552/20 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про стягнення заборгованості грошової компенсації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини грошових доходів - змінено, а саме: - в абзаці третьому резолютивної частини цього рішення суду формулювання «за період з 17.10.2016 по 30.06.2019 у сумі 179185,03 грн.» змінено формулюванням «за період з 17 жовтня 2016 року по 30 червня 2020 року в сумі 220050,43 грн.»; - в абзаці п`ятому резолютивної частини цього рішення суду формулювання «в сумі 2110,65 грн.» змінено формулюванням «в сумі 3096,51 грн.». У решта частині рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в адміністративній справі №460/2552/20 - залишено без змін. 

22 квітня 2021 року судом апеляційної інстанції отримано заяву позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем у справі в розмірі сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 6200 грн.. 
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 27.04.2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо питання про стягнення судових витрат призначено до судового розгляду на 05.05.2021 року. 
У засідання суду апеляційної інстанції на розгляд справи за заявою про ухвалення додаткового судового рішення учасники справи (їх представники) не з`явилися, про дачу час і місце апеляційного розгляду справи усі були повідомлені належним чином. 
Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників). 
Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши підстави заявленого клопотання (заяви) щодо відшкодування судових витрат та додані матеріали, зазначає наступне. 
Відповідно до  ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Згідно із ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. 
Згідно ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Статтею 143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. 
Статтею 252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. 
Судом встановлено, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року у справі №460/2552/20 з урахуванням його зміни постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2021 року вирішено стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3096,51 грн.. 
Тобто, судом вирішено питання розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з поданням позовної заяви в суді першої інстанції. 
Водночас, подаючи апеляційну скаргу на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року у справі №460/2552/20, позивач сплатив судовий збір у розмірі 5711,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням №24 від 14.12.2020р. (а.с. 33 Т.2). 
Оскільки апеляційні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволено частково, шляхом збільшення обсягу задоволених позовних вимог, та враховуючи приписи статті 139 КАС України щодо пропорційності розподілу судових витрат та норми Закону України «Про судовий збір», колегія суддів приходить до розрахункового висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Служби безпеки України на користь позивача (апелянта) ОСОБА_1 судових витрат у виді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 612 грн. 85 коп.. 
Що ж стосується понесених позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає таке. 
Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що суду апеляційної інстанції представником позивача - адвокатом Коноваловою А.В. було надано документи на підтвердження витрат на правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із апеляційним розглядом справи №460/2552/20. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року не вирішувалось питання про відшкодування позивачу судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідне клопотання позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із апеляційним розглядом адміністративної справи №460/2552/20 слід вирішити шляхом ухвалення додаткового судового рішення. 
Вирішуючи по суті заяву позивача про відшкодування відповідних судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6200 грн., суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що вказані витрати підлягають частковому відшкодуванню, з врахуванням наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Згідно ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України). 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України). 
Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
Тобто, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво, та інші види адвокатської діяльності. 
Згідно п.9 ст.1 цього Закону, представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. 
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 
Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є, зокрема: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до ст.17 Закону України №3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V). 
У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). 
Представником позивача до початку судових дебатів було зроблено заяву про намір подати докази понесення позивачем витрат на надання професійної правової допомоги у відповідності до правил, визначених ч.7 ст.139 КАС України. 
Колегія суддів зазначає, що витрати на правничу допомогу адвоката включають в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. 
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, позивачем (представником позивача) надано такі докази: - договір про надання правової допомоги від 08.02.2021 року №02-3/21; - акт приймання-передачі виконаних робіт та надання послуг від 21.04.2021 року за договором про надання правової допомоги №02-3/21 від 08.02.2021р.; - меморіальний ордер №@2PL376481 від 22.04.2021р.; - меморіальний ордер №@2PL360625 від 22.04.2021р.. 
Відповідно до пункту 3.1 договору про надання правової допомоги від 08.02.2021 року №02-3/21, укладеного між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Коноваловою А.В. (Адвокат), сторони договору домовилися, що вартість послуг які надаються за умовами вказаного договору розраховується виходячи з затраченого Адвокатом на виконання Договору часу. Для розрахунку вартості використовується базова вартість 1 години роботи, що складає 700 грн. 00 коп.. 
Згідно акта приймання-передачі виконаних робіт та надання послуг від 21.04.2021р. за договором про надання правової допомоги №02-3/21 від 08.02.2021р. виконано наступні роботи/надані послуги: - ознайомлення з апеляційною скаргою відповідача, аналіз та підготовка відзиву на апеляційну скаргу у справі №460/2552/20 - кількість затраченого часу - 2,5 год.; - аналіз актуальної судової практики, що стосується апеляційного розгляду справи №460/2552/20 - кількість затраченого часу - 4 год.; - представництво інтересів Клієнта у Восьмому апеляційному адміністративному суді по справі №460/2552/20 з урахуванням часу виїзду до м.Львова - кількість затраченого часу - 9 год.. Сумарно витрачено усього 15,5 годин. 
Згідно наданих суду меморіальних ордерів проведено оплату на рахунок ОСОБА_2 у загальному розмірі 6200 грн.. 
На думку суду апеляційної інстанції, при покладенні на відповідача відшкодування витрат на правничу допомогу слід брати до уваги суму, на яку фактично такі роботи виконано, тобто суму, зазначену у акті виконаних робіт, що підписаний обома сторонами, та підтверджену відповідними рахунком (фактурою) та платіжними документами в межах надання правничих послуг щодо розгляду конкретної справи. 
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами позивача про необхідність стягнення із відповідача 6200 грн. понесених позивачем витрат на правничу допомогу у Восьмому апеляційному адміністративному суді по даній справі, який є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.1 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 134, 139, 143, 243, 252, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                        постановив: 

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Служби безпеки України (ЄДРПОУ 0034073) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 612 грн. 85 коп. та за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в сумі 6200 грн.. 
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	

Повний текст додаткової постанови складено 14.05.2021 року