УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 
Справа №295/11740/20 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В. 
Категорія 63 Доповідач Галацевич О. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/11740/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Житомирський завод огороджувальних конструкцій» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Житомирський завод огороджувальних конструкцій»,
на рішення Богунського районного суду м.Житомира, ухвалене 11 лютого 2021 року суддею Стрілецькою О.В. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 19 лютого 2021 року,
в с т а н о в и в :
У вересні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Житомирський завод огороджувальних конструкцій» (далі – Товариство, ПрАТ «Житомирський ЗОК») звернулось до суду з позовом, у якому просило визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . 
В обґрунтування вимог вказано, що позивач є власником (балансоутримувачем) гуртожитку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У кімнаті № 16 зазначеного гуртожитку зареєстровано місце проживання відповідачів. Однак, останні не проживають в даному житловому приміщенні з жовтня 2019 року без поважних причин. Позивач вважає, що оскільки відповідачі понад шість місяців не проживають за місцем реєстрації, вони є такими, що втратили право користування вказаним приміщенням.
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 11 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позову Товариства. 
В апеляційній скарзі представник Товариства, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про задоволення позовних вимог Товариства.
Зазначив, що Товариство готове надати відповідачам інше жиле приміщення у тому ж гуртожитку, а саме кімнату № НОМЕР_1 площею 18,1 кв.м. Відповідачі не користуючись кімнатою в гуртожитку порушують права інших працівників ПрАТ «Житомирський ЗОК», які в установленому законом порядку, мають право отримати кімнату для тимчасового проживання на період роботи на підприємстві, згідно ст.127 Житлового кодексу України. Керівництво Товариства вважає за необхідне надати спірну кімнату іншому працівнику - ОСОБА_4 , який проживає у суміжній кімнаті (16-а) понад 20 років разом з дружиною та повнолітнім сином, та звернувся до адміністрації із заявою про поліпшення житлових умов.
Вважає, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
В судовому засіданні представник ПрАТ «Житомирський ЗОК» Ревунець Г.А. апеляційну скаргу підтримала, представник ОСОБА_2 – ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на її безпідставність та правильність висновків суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 жовтня 2020 року ПрАТ «Житомирський ЗОК» на праві приватної власності належить гуртожиток, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 74).
За адресою   АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 з 21 жовтня 2005 року постійно;  ОСОБА_2 з 21 жовтня 2005 року постійно та ОСОБА_3 з 11 жовтня 2013 року постійно, що підтверджується копією поквартирної карточки, копією карток прописки та реєстрації особи та відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с. 8-11, 18-20).
28 серпня 2020 року комісією у складі: голови комісії – начальника ЖКГ Моргун І.О., членів комісії – прибиральниці ОСОБА_6 , швейцара ОСОБА_7 , у присутності свідка ОСОБА_4 , складено акт обстеження кімнати №16, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на предмет проживання в ній ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за результатами якого встановлено, що на момент обстеження кімнати №16 двері ніхто не відчинив. Місце знаходження мешканців кімнати не відоме. Зі слів працівників гуртожитку встановлено, що мешканці кімнати не проживають з жовтня 2019 року. Акт затверджено головою правління ПрАТ «Житомирський ЗОК» Зубком С.Г. (а.с. 12).
Згідно довідок про сплату комунальних послуг, які видані начальником ЖКВ Моргун І.О., у період з грудня 2018 року по вересень 2020 року ОСОБА_1 щомісячно нараховувалась плата за комунальні послуги, оплата комунальних послуг здійснювалась регулярно, що підтверджується копіями відповідних квитанцій, які надані суду за період з жовтня 2019 року по вересень 2020 року, а також змістом самих довідок про сплату комунальних послуг, у яких відомості щодо наявності заборгованості за оплату комунальних послу відсутні (а.с. 123-128).
Згідно замовлення №ж12_06942- ОСОБА_8 від 02 вересня 2019 року, яке оформлене компанією «Візаж», у кімнату № НОМЕР_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , було здійснено замовлення вікна, вартість якого була оплачена (а.с. 129).
Згідно копії довідки від 24 листопада 2020 року ОСОБА_3 з 01 жовтня 2020 року навчається у Сполечній Академії Наук. Форма навчання – нестаціонарна. Строк навчання 5 років (а.с. 131).
Згідно довідки №239/2020 від 24 листопада 2020 року ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_4 , та навчається на 3 семестрі у Публічній поліцеальній косметичній школі «Жак» за напрямом підготовки: технік косметичних послуг. Строк навчання до 2021 року (а.с. 132).
Зі змісту Інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що у 2018-2020 роках ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а у 2019 році ОСОБА_3 регулярно та неодноразово перетинали державний кордон України в напрямку Республіки Польща і в протилежному напрямку (а.с. 155-157).
Під час розгляду справи допитані свідки зі сторони позивача – ОСОБА_4 , зі сторони відповідачів – ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_4 суду першої інстанції пояснив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , його кімната має суміжну стіну з кімнатою АДРЕСА_5 . Пояснив, що проживає у гуртожитку близько 23 років. Йому відомо, що відповідачі раніше проживали у кімнаті АДРЕСА_5 , однак він їх вже давно не бачив. На даний час у кімнаті проживає сторонній чоловік, якого він не знає. В обстеженні кімнати участь брав лише один раз. Обстеження, про яке складено акт від 28.08.2020, проводилося біля 18-19 години вечора. В обстеженні кімнати брали участь комендант гуртожитку та ще дві жінки. При здійсненні обстеження двері кімнати ніхто не відчинив.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є батьком відповідача ОСОБА_2 та проживає по АДРЕСА_6 , працює у ПрАТ "Житомирський ЗОК". Після того, як його дочка вийшла заміж, він звернувся до керівника заводу з проханням надати його доньці з чоловіком кімнату для проживання в гуртожитку. Донька з чоловіком вселились до гуртожитку з дозволу і згідно документів, які були оформлені на заводі, але яких саме і де вони зберігаються йому невідомо. Останнім часом, приблизно з 2018 року донька, трохи пізніше і зять, почали їздити на заробітки до Польщі, а онука там навчається. Місцем проживання дочки та зятя є кімната АДРЕСА_5 . Вони приїздять додому 5-6 разів на рік, по приїзду до України проживають у зазначеній кімнаті. У кімнаті ними зроблений косметичний ремонт, встановлено нове вікно, регулярно оплачуються комунальні послуги. Іншого житла для проживання відповідачі не мають. На даний час, близько двох місяців, у кімнаті тимчасово, на зимовий період, за згоди свідка проживає його знайомий, який працює на заводі, гроші за проживання він не сплачує.
Ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження не проживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців поспіль, в тому числі, у зв`язку із втратою інтересу до житла, позивачем не надано. 
Такий висновок є правильним, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, зокрема ст.ст. 29, 379 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК Української РСР, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дослідив докази і надав їм належну оцінку. 
Зокрема, з урахуванням наданих сторонами доказів, пояснень свідка ОСОБА_9 , суд першої інстанції встановив, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працюють у Польщі, у період з 01.10.2018 по 23.11.2020 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не перебували за межами України на території Республіки Польща понад 6 місяців поспіль. Відповідач ОСОБА_3 навчається у Польщі. 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відсутність  відповідачів за  їх зареєстрованим  місцем проживання  пов`язана із поважними причинами, а будь - яких доказів на підтвердження не проживання відповідачів у спірній кімнаті без поважних причин позивач не надав.
Суд також правильно оцінив наданий позивачем акт обстеження кімнати від 28.08.2020 та вказав, що даний документ не може бути належним та допустимим доказом не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні понад шість місяців, оскільки у ньому зафіксовано відсутність відповідачів у спірній кімнаті лише у момент здійснення обстеження. Акт складений зі слів працівників гуртожитку та сусіда і не містить інформації, достатньої для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням відповідно до положень статей 71, 72 Житлового кодексу України.
Крім того, матеріали справи не містять доказів, що відповідачі в Україні мають на праві власності чи на праві користування будь-яке інше житло. Тому, вирішуючи спір, суд обґрунтовано виходив з того, що позбавлення відповідачів права на користування кімнатою в гуртожитку, яке є єдиним місцем їх проживання, є порушенням ст. 8 Конвенції про захист прав та основних свобод людини в контексті забезпечення кожному права на повагу до власного житла, є непропорційним втручанням у право на повагу до житла та є неспіврозмірним із переслідуваною метою.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до того, що Товариство вважає за необхідне надати спірну кімнату іншому працівнику - ОСОБА_4 , який проживає у суміжній кімнаті (16-а) понад 20 років разом з дружиною і повнолітнім сином, та звернувся до адміністрації із заявою про поліпшення житлових умов.
Зазначене підтверджує правильність висновків суду про те, що свідок ОСОБА_4 може бути зацікавлений у позбавленні відповідачів права на користування кімнатою. Окрім того, з його показань неможливо достовірно і безсумнівно встановити, що відповідачі не проживають в зазначеному приміщенні протягом тривалого часу без поважних причин. 
Як встановлено судом на підставі досліджених доказів, відповідачі дбають про своє житло та регулярно оплачують комунальні послуги, отже відповідачі інтересу до спірного житлового приміщення не втратили.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність ухваленого рішення не впливають.
Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Житомирський завод огороджувальних конструкцій» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 лютого 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді        

Повний текст постанови складений 17 червня 2021 року.